ПОСТАНОВА
Іменем України

23 жовтня 2018 року 
м. Київ
справа №805/2381/16-а
адміністративне провадження №К/9901/14436/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Олендера І.Я., Хохуляка В.В.,
розглянув в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні без виклику сторін касаційну скаргу Донецької митниці ДФС на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21.09.2016 (суддя - Христофоров А.Б.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 (судді - Жаботинська С.В., Васильєва І.А., Казначеєв Е.Г.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС" (далі - ТОВ "МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС") до Донецької митниці ДФС (далі - Митниця) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації,
У С Т А Н О В И В:
ТОВ "МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС" звернулося до суду з позовом до Митниці, у якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Митниці про коригування митної вартості товарів від 15.03.2016 № 700080000/2016/000015/2 та картку відмови від 15.03.2016 № 700080000/2016/00014.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, товариство зазначило, що до митного органу були надані документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням його митної вартості за першим методом (за ціною контракту), що надійшли на митну територію України. Митниця витребувала у товариства додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, як і прийняла рішення про коригування митної вартості товарів та оформила картку відмови за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Донецький окружний адміністративний суд постановою від 21.09.2016, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016, адміністративний позов ТОВ "МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС" задовольнив: визнав протиправними та скасував рішення Митниці про коригування митної вартості товарів про коригування митної вартості товарів від 15.03.2016 № 700080000/2016/000015/2 та картку відмови від 15.03.2016 № 700080000/2016/00014.
Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі № 21-591а15, виходили з того, що позивач надав достатню кількість документації, яка не містить розбіжностей і дані якої піддаються обчисленню та підтверджують ціну товару, а посилання на обґрунтованість сумнівів у достовірності та правильності обрахування заявленої митної вартості є безпідставним, а тому висновок Митниці щодо застосування другорядного методу обчислення митної вартості товару є необґрунтованим. 
Митниця подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
На обґрунтування касаційної скарги митний орган посилається на розбіжність ваги товару, що міститься у контракті та прейскуранті цін на продукцію, та спрацювання автоматизованої системи управління ризиками про можливе заниження митної вартості товару та вказівкою здійснити перевірку правильності визначення митної вартості, що є обов'язком митниці. А також на встановлений під час перевірки факт про заниження митної вартості імпортованого товару в порівнянні з цінами на ідентичні обставини.
Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну та зазначає, що неспівпадіння ціни на товар в контракті, що укладався між товариством та його контрагентом, та в прейскуранті постачальника товару не свідчить про недостовірність такої ціни, оскільки джерелом усіх домовленостей між сторонами стосовно всіх суттєвих його умов, в тому числі вартості товару, є контракт; до митного органу були надані всі документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням його митної вартості за першим методом (за ціною контракту).
Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від    02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.
Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.
Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції. 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22.10.2018 касаційну скаргу відповідача прийняв до провадження та призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивача та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Суди попередніх інстанції встановили, що між позивачем (Покупець) та Акціонерним товариством "Лебединський ГЗК" (РФ) був укладений контракт від 04.02.2016 №    28/16/160426 на постачання гарячебрикетованого заліза (брикети залізної руди) (далі - ГБЗ). Умовами договору передбачено, що кількість, ціна та умови поставки визначаються сторонами в додатках до контракту. 04.02.2016 до контракту був укладений Додаток № 1, за умовами якого Покупець (позивач) зобов'язувався оплатити та прийняти, а постачальник поставити в лютому 2016 року наступний товар: гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди) вищого сорту, виробництва АТ "Лебединський ГЗК" (РФ), код ТН ЗЕД 7203 10 00 00, ТУ -0726-003-00186803-2009 зі змінами від 01.01.2011 № 1, від 24.10.2011 № 2, від 10.12.2013 № 3, в кількості 3600 тон (+/- 5% в опціоні). Умови поставки: DAP станція Соловей (439701)/Тополі (431801) кордон РФ/Україна. Вартість за 1 тону 127, 20 доларів США, загальна вартість 480    816,00 доларів США (з урахуванням опціону).
Позивач з метою здійснення митного оформлення товару, що надійшов на митну територію України за умовами зовнішньоекономічного контракту 04.02.2016 №    28/16/160426, 15.03.2016 надав до митного органу декларацію. Для підтвердження вказаних у декларації відомостей до митного органу було також подано такі документи: контракт від 04.02.2016 № 28/16/160426 з додатком № 1 від 04.02.2016; рахунок-фактуру (інвойс) від 16.02.2016 № 160426; заявку на купівлю валюти від 25.02.2016 № 4; висновок про вартість товару, виданий ДП "Укрпромзовнішекспертиза" від 04.03.2016 № 867; прейскурант цін виробника від 01.01.2016; листи щодо ціноутворення та надання знижок від 16.02.2016 № 40-949, від 26.02.2016 № 40-1271, від 11.03.2016 № 40-1482; митну декларацію країни експортера від 12.02.2016 № 10101050/120216/0000110; протокол тендерного комітету від 29.01.2016 № 1. Митну вартість товару (гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди)) декларант визначив за першим методом визначення митної вартості. 
Під час митного оформлення товару митниця із автоматизованої системи аналізу та управління ризиками отримала інформацію про можливе заниження митної вартості товарів, що стало підставою направити 15.03.2016 на адресу позивача електронне повідомлення про те, що документи, що були подані для митного оформлення містять розбіжності, а саме: у висновку про вартість товару, що був виданий ДП "Укрпромзовнішекспертиза" від 04.03.2016 № 867, зазначено, що контрактна ціна на гарячебрикетоване залізо порівняно з цінами на альтернативний вид сировини (перероблений чавун і металобрухт) у лютому 2016 року становить 125,00-155,00 дол. США.
15.03.2016 Митниця прийняла рішення та картку відмову. 
16.03.2016 відповідно до статті 55 Митного кодексу України (далі - МК України) товар був випущений у вільний обіг за МД № 700080000/2016/001034 зі сплатою митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, із забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, і сумою митних платежів, обчисленою відповідно до митної вартості товарів, визначеної митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х МК України.
Суди також встановили, що листом від 05.05.2016 № 510/д позивач надав відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту), а саме: лист ТОВ УК "Металлоинвест", Росія від 19.04.2016 № 40-2430 про формування цін на гарячебрикетоване залізо; платіжне доручення від 28.03.2016 №5 на оплату двох партій товару, що поставлялись згідно рахунків від 16.02.2016 № 160420-1-2 та від 16.02.2016 № 160426-1-1.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Отже, орган доходів і зборів зобов'язаний досліджувати документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості.
15.02.2011 Україна приєдналася до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції) (Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур" від 15.02.2011 N 3018-VI). Ця Конвенція набрала чинності для України 15.09.2011. 
Відповідно до Стандартного правила 6.4 Додатка II до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Загальний додаток) "Митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, у тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки". Із цього правила, зокрема, випливає, що "для цільового добору конкретних операцій вибірка товарів, транспортних засобів чи документів з метою перевірки повинна ґрунтуватися на профілях ризику. Така заснована на вибірковості процедура допускає також випадковий добір на основі статистичної вибірки чи ініціативи співробітника митниці, заснованої на його досвіді чи інтуїції" (пункт 7.1 Рекомендацій до Загального додатка до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції)). Тобто наведене Стандартне правило передбачає, що поглибленій перевірці підлягають документи, стосовно яких спрацювала система управління ризиками, або документи, відібрані співробітниками митниці.
Статтею 320 МК України було запроваджено вибірковість митного контролю, яка, зокрема, означала те, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками (частина перша). 
У логічному зв'язку з наведеним положенням перебуває положення частини другої статті 361 цього ж Кодексу, відповідно до якої органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.

Згідно з пунктом 3.5 Положення про систему аналізу й селекції факторів ризику при визначенні окремих форм митного контролю, затвердженого наказом Державної митної служби України від 27.05.2005 № 435, одним із критеріїв ризику закріплено факт того, що "заявлена митна вартість товарів значно відрізняється від ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів при їх увезенні на митну територію Україну".
За результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками, що здійснюється відповідно до статті 337 МК України, митні органи обирають форми та обсяг митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей, визначених за результатами застосування інструментів з управління ризиками (пункт 7.1 Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками в митній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №597).
При декларуванні товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України, у процесі оформлення МД використовується Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, та відомчі класифікатори інформації з питань державної митної справи, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011, яким, зокрема, передбачені різні форми перевірки документів та матеріалів, як-то: витребування оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копій, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів (код митної формальності - 101-1); перевірка відповідності відомостей, які містяться в українській митній декларації, відомостям, що містяться у відповідному паперовому примірнику (електронній копії) митної декларації суміжної сторони (книжці МДП) (код митної формальності - 102-1); перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби (код митної формальності - 103-1).
Отже, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що поглиблена перевірка документів, доданих до митної декларації, на предмет їх достовірності та правильності визначення митної вартості товару здійснюється виключно при спрацюванні системи управління ризиками або у випадках, які визначаються митниками на основі власного досвіду чи інтуїції.
Згаданий Класифікатор митних формальностей передбачає, що одним із наслідків спрацювання системи управління ризиками може бути проведення такої формальності, як "витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів" (код митної формальності - 106-2). Проте, митний контроль та митне оформлення як складові митної процедури є частиною адміністративних процедур із провадження справи декларанта щодо пропуску його товарів через митний кордон України. Факт відхилення рівня задекларованої митної вартості від рівня митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не стосується обставин справи; він стосується фактів, які були зафіксовані під час провадження справ щодо інших товарів. Факт відхилення рівня митної вартості є лише приводом для вчинення певних адміністративних процедур, проте сам собою не є доказом у справі, у якій провадяться адміністративні (митні) процедури.
Отже, правові акти суб'єкта владних повноважень, в тому числі процедурне рішення митного органу про витребування додаткових документів, може бути ухвалене ґрунтуючись лише на доказах у справі, а такими доказами передусім є документи, додані до вантажної митної декларації.
Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.
Аналогічний підхід закріплено і у Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 № 689. Так, у пункті 8 розділу 2 цих Методичних рекомендацій зазначено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв'язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 МК України здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 МК України та частиною першою статті 55 цього Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів. Тобто при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи.
Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
У судовому процесі не встановлено обставин, які б перешкоджали Митниці визначити митну вартість імпортованих позивачем товарів за ціною договору (контракту). Тоді як позивач надав достатню кількість документації, яка не містить розбіжностей і дані якої піддаються обчисленню та підтверджують ціну товару, та яка передбачена МК України, для визначення митної вартості товару за ціною контракту, а інформація ДП "Укрпромзовнішекспертиза" є консультативним документом, що не має обов'язкового значення для визначення митної вартості товару.
З огляду на положення частини сьомої статті 54 МК України орган доходів і зборів не довів, що надані декларантом документи не містили достатньої інформації для перевірки відомостей задекларованої товариством митної вартості імпортованого товару, відповідно висновок Митниці щодо застосування другорядного методу обчислення митної вартості товару є необґрунтованим.
Наведене спростовує доводи касаційної скарги.
Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду і вирішення справи) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на зміст наведених правових норм саме на митні органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення особою митних правил класифікації товарів. 
Таким чином, враховуючи встановлені обставини з дослідженням в судовому процесі доказів на їх підтвердження, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про протиправність рішення Митниці про коригування митної вартості товарів від 15.03.2016 № 700080000/2016/000015/2 та картку відмови від 15.03.2016 № 700080000/2016/00014.
Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Донецької митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21.09.2016 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
І.Я.Олендер ,
В.В. Хохуляк
Судді Верховного Суду