Постанова                                                  
Іменем України
 
29 серпня 2018 року
м. Київ
 
справа №208/7021/13-ц
провадження № 61-13170св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач - ОСОБА_6,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року в складі колегії суддів Левченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.
 
В обґрунтування позову зазначала, що шлюбні стосунки з відповідачем не підтримує, проживають окремо.
 
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 вересня 2013 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.
 
Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року рішення суду першої інстанції змінено, доповнено його мотивувальну частину зазначенням дати припинення шлюбних відносин з 01 січня 2013 року. 
 
У березні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову апеляційного суду, в якій просила її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд своєю постановою звільнив ОСОБА_6 від доказування тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог у спорі про поділ набутого в шлюбі майна.
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2018 року суддею відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Відзиву на касаційну скаргу не надходило. 
 
03 квітня 2018 року справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складіВерховного Суду. 
 
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 13 серпня 2018 року зазначену справу призначено до судового розгляду. 
 
Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Суди встановили, що 02 вересня 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали шлюб. 
 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що стосунки між подружжям погіршились, з відповідачем вони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують.
 
Відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує, шлюбні стосунки не підтримують з 01 січня 2013 року.
 
Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.
 
Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
 
Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК Українипозов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
 
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.
 
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку ОСОБА_6 зазначав, що в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції не зазначено дати припинення шлюбних відносин, у зв'язку з чим просив апеляційний суд зазначити цю дату.
 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
 
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та доповнюючи рішення суду першої інстанції зазначенням дати припинення шлюбних відносин - 01 січня 2013 року, апеляційний суд виходив із того, що така дата зазначена ОСОБА_6 у його заяві, що ОСОБА_4 у позовній заяві посилалась на те, що шлюбні відносини сторін погіршились у 2012 році, врахував факт подання сторонами 08 травня 2013 року спільної заяви до органів РАЦСу про розірвання шлюбу та те, що 01 липня 2013 року позивач сплатила судовий збір за подання позовної заяви до суду про розірвання шлюбу. Мотивів, з яких до уваги не взято доводи ОСОБА_4 у судовому засіданні про спільний відпочинок з відповідачем у липні 2013 року, апеляційний суд у своєму рішенні не навів. 
 
Висновок апеляційного суду не підтверджений належними і допустимими доказами, зроблений з порушенням норм процесуального права, адже ґрунтується на суперечливих поясненнях сторін і не підтверджений належними і допустимими доказами. 
 
Самі по собі посилання ОСОБА_6 на вказані обставини, проти яких заперечує позивач, не є підставою вважати їх установленими для доповнення мотивувальної частини рішення суду першої інстанції датою припинення шлюбних відносин.
 
Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону та встановлено обставини справи на підставі досліджених судом доказів, рішення суду є законним і обґрунтованим. 
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 413 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
  
 ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
 
Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року скасувати. Залишити в силі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 вересня 2013 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції  набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                       М. Є. Червинська
 
Судді                                                                                    Н. О. Антоненко    
 
                                                                                                В.І. Журавель                                                                                            
В. І. Крат
 
В. П.Курило