Постанова
Іменем України 
09 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 628/4221/15-к
провадження № 51-2949км18
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,         
прокурора                                         ОСОБА_5 ,
засудженого                                   ОСОБА_6 ,
захисника                                       ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 14 березня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015220000000105, за обвинуваченням
 
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,  уродженця  м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, уродженця та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
За вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області  від 14 березня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Згідно з вироком ОСОБА_6  визнано винним за вчинення інкримінованого йому злочину за наступних обставин. 18 лютого 2015 року на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року у кримінальному провадженні № 42014220000000697 від 08 грудня 2014 року за ч. 3 ст. 368 КК України проведено обшук за місцем проживання працівника міліції Куп`янського МВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено набої у кількості 110 штук калібру 7,62х25 з маркуванням 38/80, упаковка  з надписом «патрони 9 мм «Makarov» з патронами у кількості 50 штук, упаковка з патронами «ПМ» 9 мм в кількості 16 шт. з маркуванням 38/69,4, патрони «ПМ» 9 мм з маркуванням 270/94, які навмисно зберігав ОСОБА_6 . Відповідно до висновку судово-балістичної експертизи № 2028 від 21 квітня 2015 року вищевказані патрони у кількості 110 штук калібру 7,62х25ТТ є пістолетними патронами з трасуючими кулями для пістолетів системи Токарева «ТТ» зразка 1930/1933 років та іншої зброї відповідного калібру. Патрони калібру 9х18 ПМ у кількості 70 шт. є патронами для пістолетів ПМ та іншої зброї відповідного калібру. Усі набої є придатними для стрільби.
Ухвалою Апеляційного суду  Харківської області від 14 вересня 2017 року вирок  місцевого суду  залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі  засуджений просить скасувати судові рішення, а кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення. В обґрунтування своїх доводів засуджений вказує на неповноту судового розгляду, стверджує, що висновок суду про те, що він умисно незаконно зберігав бойові припаси ґрунтується на недопустимих доказах, а саме: протокол обшуку від 18 лютого  2015 року у кримінальному провадженні № 4201422000000697, показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Крім того стверджує, що поза увагою суддів залишилося, що під час вилучення коробок з сейфу слідчий не показував їх вміст понятим, і ці коробки перебували поза увагою понятих протягом 1 години 17 хвилин; відсутність в матеріалах кримінального провадження процесуальних документів про надання слідчому ОСОБА_11 повноважень на проведення обшуку в квартирі ОСОБА_6 . Апеляційний суд у свою чергу, не врахувавши доводів апеляційної скарги захисника, всупереч вимогам ст. 419 КПК України не виправив допущених місцевим судом помилок та необґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без зміни.
 
Позиції інших учасників судового провадження 
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу  засудженого не надходило.
В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Статтею 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повне й об`єктивне уявлення щодо обставин конкретного кримінального провадження та постановити відповідне процесуальне рішення.
До того ж суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Проте, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_6 апеляційний суд зазначених вимог закону не дотримався. 
Так, апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника засудженого-адвоката ОСОБА_7 , усупереч вимогам ст. 419 КПК України належним чином не мотивував своєї ухвали, не дав вичерпної відповіді на кожен із доводів скарги захисника, зокрема щодо допустимості доказів в частині, що стосується порядку проведення обшуку з урахуванням  вимог статей 40, 84, 263 КПК України. 
До того ж, як слідує з матеріалів провадження, апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6  та, мотивуючи свої висновки в частині доводів сторони захисту щодо проведення обшуку слідчим, який не мав на те повноважень, послався на доручення надане слідчим ОСОБА_13 слідчому ОСОБА_11 на проведення обшуку житла ОСОБА_6 , тобто надав іншу оцінку дослідженим місцевим судом доказам без безпосереднього їх дослідження.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами   п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга засудженого – частковому задоволенню.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги захисника,  дати їй належну оцінку, та з урахуванням усіх встановлених обставин прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу засуджено ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є  остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                         ОСОБА_3