ПОСТАНОВА
Іменем України

08 листопада 2018 року 
Київ

справа №802/1123/15-а
адміністративне провадження №К/9901/7806/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого  – Стрелець Т. Г.,
суддів – Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л. 
розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу №802/1123/15-а
за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - військова частина НОМЕР_1 (ПС ЗС України), про визнання дій протиправними та стягнення коштів, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою  ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року (прийняту у складі: головуючого судді Віятик Н.В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Полотнянка Ю.П., суддів: Драчук Т.О., Загороднюка А.Г.) 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив 
-          визнати протиправними дії Міністерства оборони України в особі Вінницького обласного військового комісаріату щодо: не розгляду та не вирішення рапорту про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік; звільнення позивача з військової служби без забезпечення на день виключення зі списків особового складу грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; безпідставної відмови у наданні запитуваної у його зверненні від 13 березня 2015 року інформації; безпідставної невиплати компенсації за неотримане речове майно та норми харчування за період проходження служби;
-           зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення за весь період незаконного звільнення, починаючи з 11 березня                 2015 року, та стягнути з Міністерства оборони України в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь компенсацію за неотримане ним речове майно та норми харчування, моральну шкоду в розмірі 2000 грн.
2.          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу під час мобілізації у Вінницькому обласному військовому комісаріаті    з 18 березня             2014 року по 11 березня 2015 року, особовий склад якого перебував на всіх видах забезпечення.    Під час проходження військової служби було допущено порушення порядку та норм забезпечення речовим майном, в результаті чого він не отримав належне йому речове майно згідно норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних сил та інших військових формувань у мирний час, затверджених постановою Кабінету Міністрів України  №1444 від 28 жовтня 2004 року. Крім того, всупереч постанові Кабінету Міністрів України №426 від 29 березня 2002 року "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації", позивач був забезпечений харчуванням лише під час відрядження на навчання у Військовий інститут Київського національного університету імені Тараса Шевченка з 14 листопада 2014 року по 01 грудня 2014 року, у зв`язку з чим просив стягнути грошову компенсацію за неотримане харчування. Позивач вважає, що його звільнення із лав Збройних Сил України без проведення повного розрахунку по усім видам забезпечення є незаконним. Також, у березні 2015 року він подав рапорт на ім`я військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1    про виплату йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік, однак вказаний рапорт було залишено без розгляду без повідомлення причин його незадоволення.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3.          09 червня 2015 року Вінницький окружний адміністративний суд вирішив:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
4.          Відмовляючи в частині позовних вимог про стягнення грошової компенсації за харчування у період проходження військової служби, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до підпункту "н" пункту 1 приміток постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 позивач не має права на харчування за рахунок держави. Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за неотримане речове майно, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням вимог частини 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачу, як військовослужбовцю призваному за частковою мобілізацією, діючим законодавством не передбачено право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, а тому вимога про стягнення з відповідача на його користь суми компенсації за неотримане речове майно задоволенню не підлягає.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.          30 вересня 2015 року Вінницький апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року - без змін.    
6.          Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції
7.          12 квітня 2016 року Вищий адміністративний суд України ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
8.          Підставами для направлення справи на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив наступні обставини. Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення грошової компенсації за харчування у період проходження військової служби, суди попередніх інстанцій не врахували правові норми постанови Кабінету Міністрів України від 09 квітня 2014 року №111 «Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період», пункту 2.3 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09 грудня 2002 №402. Суди помилково застосували до спірних правовідносин підпункт "н" пункту 1 приміток до "норми №1 - загальновійськова" Норм харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань в іншій редакції, ніж та, що діяла на час виникнення спірних правовідносин. Крім того, судами попередніх інстанцій залишилось нез`ясованим, на кого саме має бути покладено обов`язок щодо виплати позивачу грошової компенсації за харчування за період проходження військової служби.
Також, Вищий адміністративний суд України у своєму рішенні зазначив, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за неотримане речове майно, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки доводам позивача, що  частина 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є спеціальною нормою, яка розповсюджується лише на військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, а тому щодо мобілізованих застосуванню підлягає частина 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також, суди не навели мотивів, з яких виходили при ухваленні рішення в цій частині. 
Короткий зміст рішення суду І інстанції
9.          12 липня 2016 року Вінницький окружний адміністративний суд вирішив:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати грошової компенсації за неотримане ОСОБА_1 речового майна.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно за час перебування на військовій службі з 18 березня 2014 року по 11 березня 2015 року.
В решті позовних вимог відмовити. 
10.          Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що частина друга статті 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” є спеціальною нормою, яка розповсюджується лише на військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, а тому щодо мобілізованих застосуванню підлягає частина перша статті 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. Пунктом 28 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються у запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за неотримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму грошової компенсації пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або закінчення контракту. Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, який призваний за частковою мобілізацією, має право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно. В іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції відмовив у зв`язку з відсутністю правових підстав для їх задоволення.
Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції
11.          15 вересня 2016 року Вінницький апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року - без змін.    
Апеляційний суд переглянув рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки апеляційна скарга була подана позивачем. Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
12.          13 жовтня 2016 року Вінницький апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року - без змін.     
Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
13.          26 жовтня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 .  
У касаційній скарзі касатор просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року.
14.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року.   
15.          23 січня 2018 року вказана касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
16.          Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (відповідача у справі):
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню.
Вінницький обласний військовий комісаріат посилається на те, що правові норми Положення про порядок  речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 не поширюються на військовослужбовців  призваних по мобілізації. До спірних правовідносин слід застосовувати Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил на воєнний час, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 1999 року №903-*27. Крім того, задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій посилаючись на пункт 28 Положення про порядок  речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня  2004 року №1444 не врахували, що він суперечить нормам положенням Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, оскільки компенсація замість неотриманого речового майна не передбачена військовослужбовцям звільненим  у запас або у відставку. Наведене підтверджується правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2013 року, 11 червня 2013 року, 18 березня 2013 року, 10 грудня 2013 року (№№ 21-38а13, 21-191а13, 21-415а13, 21-79а15).
IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
17.           Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року “Про часткову мобілізацію” (затвердженого Законом №1126-VII від 17 березня 2014 року) та з 18 березня 2014 року наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №40 призначений на посаду офіцера командування ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення. 
18.          16 травня 2014 року молодший лейтенант юстиції ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків за посадою офіцер відділу по роботі з особовим складом та громадськістю.
19.          19 вересня 2014 року позивача було відряджено до військової частини пп 2248 терміном на 39 днів для організації заходів морально-психологічного забезпечення застосування підрозділів на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 вересня 2014 року №153
20.          Згідно з наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 листопада 2014 року №192 ОСОБА_1 з 11 листопада 2014 року по 01 грудня 2014 року відряджено до Військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка для підвищення кваліфікації.
21.          Відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 березня 2015 року №45 лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , офіцера відділу по роботі з особовим складом та громадськістю ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільненого наказом Командира Сухопутних військ Збройних Сил України від 07 березня 2015 року №169 з військової служби у запас, відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 “Про часткову мобілізацію”, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року №113-VIII, з 11 березня 2015 року виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 і направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВК Вінницької області.
22.          13 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 з письмовим зверненням у якому просив: надати довідку про отримане та неотримане ним речове майно за період проходження військової служби із зазначенням його вартості; виплатити грошову компенсацію за неотримане ним речове майно відповідно до Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1444 від 28 жовтня 2004 року; виплатити грошову компенсацію за неотримані ним норми харчування у розмірі вартості цих норм за весь період служби у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 18.03.2014 р. по 11.03.2015 р.; надати довідку-розрахунок вартості неотриманих ним норм харчування; повідомити про причини невиплати належних йому при звільненні сум, в тому числі: грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2015 рік; матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік; виплатити належні йому суми коштів.
23.          Листом від 20 березня 2015 року №3/922 за підписом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу повідомлено, що при звільнені йому нараховано та виплачено грошове забезпечення по день виключення зі списків особового складу у розмірі 9423,06 грн, у тому числі: грошова допомога для оздоровлення за 2015 рік – 2791,5 грн, грошова компенсація за невикористану відпустку за 2015 рік – 465,25 грн, вихідна допомога – 1228,26 грн, індексація – 26,8 грн. Щодо грошової компенсації за невидані речове майно та продовольчі пайки, в листі вказано, що у зв`язку з прийняттям Закону України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”№1459-ІІІ, який набрав чинності 11 березня 2000 року, було зупинено дію частини другої статті 9-1 Закону “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-XII щодо права осіб звільнених з військової служби на одержання грошової компенсації за неотримане речове майно.  
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 
24.           Конституція України.
24.1.          Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
25.          Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року)
25.1.          Частина друга статті 2. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
25.2.          Частина третя статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
26.          Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
26.1.          Частина перша статті 9. Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
26.2.          Частина перша статті 9-1. Продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
26.3.          Частина друга статті 9-1.  Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. 
Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.
27.          Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII.
27.1.          Стаття 1. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. 
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
28.          Положення про порядок  речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444.
28.1.          Пункт 27. Військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації. 
У разі звільнення у запас військовослужбовцю видається речовий атестат, який додається до особової справи. Якщо протягом 12 місяців після звільнення військовослужбовець буде призваний із запасу, до його забезпечення зараховується раніше отримане речове майно. 
28.2.          Пункт 28. Військовослужбовцям, які звільняються у запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за нестримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму грошової компенсації пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або закінчення контракту.
29.          Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене  Указ Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
29.1.          Пункт 251. В особливий період військовослужбовці проходять військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. 
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
30.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
31.          Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та  апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог.
32.          Колегія суддів Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що частина друга статті 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, у редакції яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, поширюється лише на військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі. Оскільки ОСОБА_1 був призваний на військову службу відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року “Про часткову мобілізацію”, до спірних правовідносин слід застосовувати частину першу статті 9-1 вказаного Закону, яка передбачала, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
33.          Кабінетом Міністрів України затверджено Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444, пунктом 28 якого встановлено, що військовослужбовцям, які звільняються у запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за неотримане речове майно.
34.          В матеріалах справи містяться довідки щодо належного до отримання речового майна лейтенантом ОСОБА_1 та про фактично отримане ним речове майно. Із вказаних документів вбачається, що позивачем отримано лише: шапку з овчини в кількості 1 шт.; костюм польовий в кількості 1 шт.; фуфайка в кількості 1 шт.; ремінь брючний в кількості 1 шт. Зазначене також підтверджується атестатом на речове майно №52 від 07 березня 2015 року, що був досліджений судом першої інстанції  у судовому засіданні. 
35.          Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач має право на отримання грошової компенсації за неотримане ним речове майно при звільненні.
36.          Безпідставним є посилання касатора на Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил на воєнний час, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 1999 року №903-*27, оскільки Президент України, відповідно до повноважень, покладених на нього Конституцією України, відповідного рішення про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях не приймав.
37.          Колегія суддів Верховного Суду вважає помилковим твердження відповідача, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність у позивача права на одержання грошової компенсації за неотримане речове майно, суперечить позиції Верховного Суду України, викладеній у судових рішеннях (№№ 21-38а13, 21-191а13, 21-415а13, 21-79а15), оскільки частина друга статті 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, на яку посилався Верховний Суд України у вказаних рішеннях, не поширюється на спірні правовідносини, а отже правове регулювання у зазначених справах та у даній справі є різним. 
38.          Згідно зі статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
39.          З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.          Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 – залишити без задоволення.   
2.          Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня                2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року у справі №802/1123/15-а – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                           О. В. Білоус
                                                                                          І. Л. Желтобрюх