ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/3770/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Сухового В.Г., Чумака Ю.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" - Хуторянця О.В., 

Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" - Ситцевого В.В.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" - Авентяна А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу (із доповненнями) Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 (у складі колегії суддів: Андрієнко В.В. (головуючий), Буравльов С.А., Дідиченко М.А.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 (суддя Лиськов М.О.) 

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" 
до Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма",

про стягнення 2 836 845,19 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" (далі - ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод") про стягнення 2 836 845,19 грн. 

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач на підставі договору про факторингове фінансування з регресом № 017/42-0-1/138 від 05.10.2011 набув право вимоги виконання відповідачем грошових зобов'язань за контрактом від 08.12.2009 № 25.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 2   836   845,19 грн.

Місцевий суд мотивував свої висновки тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" (далі - ТОВ "Юнік Фарма") належним чином виконало зобов'язання з поставки відповідачу відповідних товарів, а тому на підставі договору про факторингове фінансування з регресом № 017/42-0-1/138 від 05.10.2011, укладеного між ТОВ "Юнік Фарма" та позивачем, у відповідача виник обов'язок щодо розрахунку за вказані товари з позивачем; посилання відповідача на кримінальне провадження №12017060090000316 є безпідставним та необґрунтованим.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2018 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з мотивами, викладеними в рішенні місцевого суду.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, 06.04.2018 ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення та постанову судів попередніх інстанцій скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції (з урахуванням доповнень до касаційної скарги від 10.04.2018).

В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували, що факт поставки ТОВ "Юнік Фарма" відповідачу відповідних товарів не підтверджено належними доказами.

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить рішення та постанову судів попередніх інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" подало пояснення до касаційної скарги з посиланням на практику Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

05.10.2011 між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (фактор) та ТОВ "Юнік Фарма" (клієнт) укладено договір про факторингове фінансування з регресом №017/42-0-1/138 (далі - договір факторингу), відповідно до якого фактор (банк) зобов'язується здійснювати факторингове фінансування клієнта на умовах факторингу з регресом.

Відповідно до п. 1.3 договору факторингу внаслідок відступлення права вимоги фактор замінює клієнта як кредитора боржника, у зв`язку з чим до фактора переходять відповідні права кредитора за контрактом, включаючи права на отримання вартості товарів, робіт, послуг, отримання підтверджуючих документів, неустойок та інших платежів за контрактом.

У п. 3.1.1 договору факторингу сторони дійшли згоди про те, що для отримання першого платежу клієнт надає фактору (банку) такі документи разом із заповненим реєстром, підписаним уповноваженою особою клієнта та скріпленим печаткою клієнта (два екземпляра): оригінали документів, які відповідно до контракту підтверджують поставку/надання клієнтом боржнику товарів/послуг (рахунок-фактуру, залізничну накладну, товарно-транспорту накладну, видаткову накладну, акти приймання-передачі товарів/надання послуг); копії податкових накладних, завірених печаткою та підписом відповідальної особи клієнта; копії довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, завірених печаткою та підписом відповідальної особи клієнта.

З п. 5.1 договору факторингу вбачається, що клієнт (ТОВ "Юнік Фарма") виступає поручителем за виконання боржниками клієнта зобов`язань перед фактором (банком) з оплати коштів за правами вимоги. Клієнт несе солідарну відповідальність перед фактором (банком) за виконання боржником зобов`язань за контрактом в сумі несплаченої вартості прав вимоги. Моментом, з якого клієнт набуває статус поручителя за виконання зобов`язань з оплати прав вимоги конкретним боржником за контрактом, є момент підписання сторонами реєстру.

Судами встановлено, що укладені між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Юнік Фарма" додаткові договори передбачають відступлення ТОВ "Юнік Фарма" на користь позивача права вимоги виконання грошового зобов`язання за контрактом від 08.12.2009 № 25 про поставку продукції.

На виконання умов договору факторингу між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Юнік Фарма" було укладено реєстри переданих документів за контрактом № 25 від 08.12.2009, а саме: № 10 від 28.02.2014, №№ 11, 12 від 04.03.2014, № 13 від 05.03.2014, № 14 від 06.03.2014, № 15 від 27.03.2014, № 16 від 28.03.2014, № 17 від 04.04.2014, №   18 від 08.04.2014.

03.03.2014, 02.04.2014 та 05.05.2014 на адресу відповідача направлялись повідомлення про переуступку права вимоги на дебіторську заборгованість, що виникла на підставі відповідних накладних за контрактом від 08.12.2009 № 25.

28.11.2014 вих. №140-0-0-00/2419 банком направлено на адресу відповідача претензію (вимогу) про виконання прострочених зобов'язань за контрактом від 08.12.2009 №25. Виконана дана претензія не була.

У відповіді на претензію відповідач вказав, що за зазначеними у листі та претензії видатковими накладними продукцію від ТОВ "Юнік Фарма" не отримував, а тому грошових зобов'язань за вказаними накладними не визнає.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

У ст. 1079 ЦК України вказано, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Статтею 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.  До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" неодноразово наголошувало на тому, що не отримувало товар за накладними, якими обґрунтовані грошові вимоги у даній справі.

Таким чином для вирішення даного спору визначальним є факт отримання відповідачем товару від ТОВ "Юнік Фарма" на підставі контракту від 08.12.2009 №25 та накладних, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі, при цьому рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні правової кваліфікації відносин сторін, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, та визначенні правових норм, які підлягають застосуванню для вирішення спору.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки відповідач протягом всього часу розгляду справи у судах зазначав про недоведеність факту поставки товару, оскільки такий ґрунтується на підроблених ксерокопіях видаткових накладних, реальність здійснення спірних поставок потребувала ретельної перевірки судами.

Водночас вирішуючи даний спір, місцевий суд в порушення вимог ст. 111-12 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) та апеляційний суд в порушення ст. 316 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017), не врахували та не виконали вказівок, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 23.10.2017 у даній справі, якою попередні судові рішення були скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції, зокрема, щодо належного та всебічного дослідження питання існування заборгованості відповідача перед позивачем.

Суди попередніх інстанцій не надали жодної оцінки доказам та обставинам, встановленим в межах кримінального провадження №12017060090000316 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.   1 ст. 358 КК України (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, їх збут, використання підроблених документів), щодо підроблення документів, зокрема, податкових та видаткових накладних, які є підставою заявлених позовних вимог у даній справі. 

Крім того, суди не надали жодної оцінки тому, що вказане кримінальне провадження №12017060090000316 було відкрите за письмовою заявою саме ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в якій позивач сам зазначає про передачу посадовими особами ТОВ "Юнік Фарма" банку права вимоги за недійсними (підробленими) документами, в тому числі, і за спірними видатковими накладними.

Суди попередніх інстанцій також не надали оцінку у сукупності з іншими доказами у справі обставинам, встановленим судом при постановленні рішення Новгород-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13.08.2015 у справі №285/1462/15-ц за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_10, ОСОБА_11, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ТОВ "Юрія Фарм", ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод", ЗАТ "Інфузія", ТОВ "Юнік Фарма", про стягнення заборгованості, та не встановили, чи були предметом дослідження під час розгляду вказаної справи №285/1462/15-ц правовідносини поставки між відповідачем та ТОВ "Юнік Фарма".

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Однак рішення та постанова судів попередніх інстанцій зазначеним вимогами не відповідають.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи зазначене, рішення та постанова судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі № 910/3770/17 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя           І.С. Берднік

Судді          В.Г. Суховий

          Ю.Я. Чумак