Постанова                                           
Іменем України
 
19 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 202/4891/15
провадження № 61-17375 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В.,                Хопти С.Ф.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - комунальний позашкільний навчальний заклад 
«Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» Дніпропетровської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_4 та комунального позашкільного навчального закладу «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» Дніпропетровської міської ради на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Каратаєвої Л. О., Макарова М. О., від 15 лютого 2017 року,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до комунального позашкільного навчального закладу «Дитячо-юнацька спортивна школа №11» Дніпропетровської міської ради (далі - 
КПНЗ «ДЮСШ № 11» Дніпропетровської міської ради), мотивуючи його тим, що він працює тренером-викладачем в КПНЗ «ДЮСШ № 11», з дисципліни - шахи. Директором КПНЗ «ДЮСШ №11» винесено ряд наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за порушення посадової інструкції тренера - викладача, Правил внутрішнього трудового розпорядку, Статуту КПНЗ «ДЮСШ № 11», а саме відсутність на робочому місці під час проведення занять та складання іспитів, у вигляді доган. Не заперечуючи свою відсутність на робочому місці під час проведення занять з шахів згідно із розкладом занять, позивач посилався на поважність причин відсутності на робочому місці: перебування за судовою повісткою в Самарському районному суді м. Дніпропетровська та за викликом слідчого в Самарському райвідділі міліції. Вважав, що застосовані відносно нього дисциплінарні стягнення є незаконними.
 
Ураховуючи наведене, позивач просив визнати незаконними та скасувати накази адміністрації КПНЗ «ДЮСШ № 11» Дніпропетровської міської ради 
від 27, 29 травня, 19 та 22 червня 2015 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час його відсутності на робочому місці з поважних причин за 06, 22 та 27 травня 2015 року.
 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 
у складі судді Бєльченко Л. А. від 23 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав доведеним, що позивачем 
6, 22 та 27 травня 2015 року були порушені правила внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції, оскільки у вищевказані дні він був відсутній на робочому місці, жодного разу заздалегідь про це не поставив до відома керівництво КПНЗ «ДЮСШ № 11» Дніпропетровської міської ради, при цьому відмовлявся надавати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці.
 
Справа у суді апеляційної інстанції розглядалася неодноразово.
 
Останнім рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області 
від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано незаконними та скасовано накази директора КПНЗ «ДЮСШ № 11» Дніпропетровської міської ради про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності 
від 27, 29 травня, 19 та 22 червня 2015 року. В частині позовних вимог про стягнення заробітної плати відмовлено.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що 6, 22 та 27 травня 2015 року позивач був відсутнім на робочому місці з поважних причин, тобто вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни останнім, відсутня, а тому роботодавець не мав права застосовувати до працівника дисциплінарні стягнення у вигляді догани, що є підставою для визнання їх незаконними та скасування. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідача заробітної плати за час відсутності позивача на робочому місці з поважних причин та зобов'язання директора КПНЗ «ДЮСШ № 11» Дніпропетровської міської ради визнати вищевказані накази незаконними, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності чіткого викладу обставин та підстав обґрунтування цих позовних вимог, відповідного розрахунку заробітної плати.
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у позові про стягнення заробітної плати із направленням справи в цій частині на новий апеляційний розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не сприяв у розгляді його вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати, що призвело до необґрунтованої відмови у задоволенні цих вимог.
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, 
КПНЗ «ДЮСШ № 11» Дніпропетровської міської радипросить скасувати рішення суду апеляційної інстанції із направленням справи на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, зокрема, що ОСОБА_4 06 травня 2015 року був відсутній на робочому місці без поважних причин.
 
У травні 2017 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він посилається на необґрунтованість доводів касаційної скарги та законність в оскаржуваній КПНЗ «ДЮСШ № 11» Дніпропетровської міської ради частині рішення суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню.
 
Касаційна скарга КПНЗ «ДЮСШ № 11» Дніпропетровської міської ради задоволенню не підлягає.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 працює у 
КПНЗ «ДЮСШ № 11» Дніпропетровської міської ради тренером - викладачем з шахів. 
 
Розклад занять КПНЗ «ДЮСШ № 11» Дніпропетровської міської ради на 2014-2015 навчальні роки за спеціалізації шахи затверджений директором навчального закладу, з яким ОСОБА_4 ознайомлений.
 
Наказом директора КПЗН «ДЮСШ № 11» Дніпропетровської міської ради 
від 18 травня 2015 року визначено проведення контрольно - перевідних іспитів, а також затверджений графік їх проведення. 
 
Наказом директора КПЗН «ДЮСШ № 11» Дніпропетровської міської ради 
від 27 травня 2015 року ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, у зв'язку тим, що 06 травня 2015 року останній не проводив заняття з шахів згідно з розкладом занять з учнями комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 135».
 
Згідно із наказом директора «ДЮСШ № 11» від 29 травня 2015 року 
ОСОБА_4притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани у зв'язку з непроведенням 22 травня 2015 року занять з учнями 
комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 118» згідно з розкладом занять. 
 
27 травня 2015 року ОСОБА_4також був відсутній на робочому місці і не проводив заняття з шахів з учнями КЗО СЗШ № 135, у зв'язку з чим наказом директора КПЗН «ДЮСШ № 11» від 19 червня 2015 року до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
 
Крім того, 22 та 27 травня 2015 року ОСОБА_4 не проводив контрольно - перевідні іспити в своїх групах відповідно до графіку, у зв'язку з чим наказом директора «ДЮСШ № 11» від 22 червня 2015 року до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
 
Відповідно до статті 142 КЗпП України трудовий розпорядок в організації визначається правилами внутрішнього розпорядку.
 
Норми внутрішнього трудового розпорядку регулюють суспільні відносини з приводу організації колективної праці між роботодавцем і трудовим колективом (його органами), між роботодавцем та виборними органами профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації.
 
Трудовий розпорядок охоплює систему нормативних актів, які регулюють порядок здійснення трудової діяльності.
 
Відповідно до частини першої статті 147 КЗпП України догана - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника саме за порушення трудової дисципліни.
 
Згідно зі статями 148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
 
Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється противоправне винне невиконання або неналежне виконання працівником його трудових обов'язків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов'язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
 
Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_4 був відсутній на робочому місці під час проведення занять з шахів згідно із розкладом занять з поважних причин, зокрема 6 травня 2015 року він перебував в Самарському районному суді м. Дніпропетровська з 15-00 год. до 16-00 год. (а. с. 4, т. 2); 22 та 27 травня 2015 року у Самарському районному відділі міліції, що свідчать копії повісток про виклик до слідчого (а. с. 21, 80 т. 2).
 
У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, належним чином оцінивши подані сторонами докази (стаття 212 ЦПК України 2004 року), встановивши 6, 22 та 27 травня 2015 року позивач був відсутнім на робочому місці з поважних причин, тобто вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни останнім, відсутня, дійшов обґрунтованого висновку про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення 
ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності.
 
Врахувавши вищевикладене, а також покладення обов'язку доведення законності застосування дисциплінарних стягнень у трудових спорах на роботодавця, суд апеляційної інстанції правильно вказав на відсутність у діях позивача порушення трудової дисципліни, яке проявилось у недотриманні графіку, оскільки останнє відбулося не з його вини, а зумовлене поважними причинами, що в свою чергу виключає причинно-наслідковий зв'язок між діями позивача та наявністю вини, у зв'язку із чим обґрунтовано задовольнив позов в цій частині.
 
Висновки і мотиви, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 
2016 року, з яких було скасовано попередню ухвалу суду апеляційної інстанції, були враховані судом при розгляді цієї справи відповідно до частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року.
 
Доводи касаційної скарги КПЗН «ДЮСШ № 11» Дніпропетровської міської ради про те, що позивач був відсутній на робочому місці 06 травня 2015 року без поважних причинспростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема повісткою про виклик до Самарського районного суду м. Дніпропетровська на 06 травня 2015 року на 15:00 год. 
Щодо вирішення судом апеляційної інстанції позову ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати слід зазначити наступне.
 
Так, звертаючись до суду із позовом про стягнення з роботодавця заробітної плати за 06, 22 та 27 травня 2015 року, ОСОБА_4 посилався на те, що відсутність його на робочому місці була зумовлена поважними причинами, а тому саме на підприємство покладається обов'язок по виплаті йому заробітної плати за ці дні.
 
Відповідно до статті 4 ЦПК України 2004 року, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
 
Таким чином, особа, яка звертається до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспореного права або інтересу повинна заявити позовні вимоги, які відповідають змісту порушеного права, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням. При цьому, такі позовні вимоги повинні бути пред'явлені до тієї особи, рішення, дії чи бездіяльність якої призвела до порушення права, оскільки лише в такому випадку обраний спосіб захисту права вважатиметься ефективним.
 
У частині першійстатті 94 КЗпП України та у частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
 
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу. 
 
Як вбачається із матеріалів справи, 06 травня 2015 року ОСОБА_4 було викликано до Самарського районного суду у якості заявника у цивільній справі № 206/1888/15-ц, а 22 та 27 травня 2015 року ОСОБА_4 викликався до Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області у якості свідка у кримінальному провадженні.
 
Оскільки позивач був відсутній на роботі 06, 22 та 27 травня 2015 року з незалежних від роботодавця причин, які були зумовлені викликом до суду та до Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області у якості свідка у кримінальному провадженні, тобто у ці дні позивач не виконував покладену на нього роботу, у зв'язку із чим у відповідача не виник обов'язок щодо оплати праці, висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову у вказаній частині є обґрунтованим.
 
Відповідно до частини другої статті 85 ЦПК України 2004 року стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.
 
За змістом частин першої, третьої статті 122 КПК України витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Потерпілим, цивільним позивачам, свідкам оплачуються проїзд, наймання житла та добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.
 
Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що статтею 85 ЦПК України 2004 року та статтею 122 КПК України передбачені певні гарантії відшкодування стороні чи свідку компенсації втраченого заробітку у зв'язку із процесуальною участю у цивільному чи кримінальному провадженні, які вирішуються судами при розгляді конкретних справ, участь у яких бере така особа, що не позбавляє його права на підставі зазначених норм процесуального права звертатися у передбачених цими статтями випадках для стягнення такої компенсації.
 
Слід зазначити, що главою VIIІ КЗпП України не передбачено виплату працівникові компенсації у зв'язку із викликом до міліції або суду. Передбачений зазначеною главою трудового законодавства перелік підстав для виплати працівникові компенсації є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
 
Помилкове посилання суду апеляційної інстанції на відсутність чіткого викладу обставин і підстав обґрунтування цих позовних вимог та відповідного розрахунку заробітної плати не вплинуло на правильне вирішення спору та відмову у позові. 
 
Скасування з формальних підстав не допускається (частина друга 
статті 410 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційні скарги ОСОБА_4 та комунального позашкільного навчального закладу «Дитячо-юнацька спортивна школа 
№ 11» Дніпропетровської міської ради залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року - без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
Б.І. Гулько
 
Є. В.Синельников
 
С.Ф. Хопта