Постанова
Іменем України
 
24 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 753/589/17
провадження № 61-9034св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_5,
третя особа - ОСОБА_6, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Дарницького районного суду м. Києва                 від 14 червня 2017 року у складі судді Леонтюк Л. К. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Білич І. М.,                    Болотова Є. В., Поліщук Н. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5) про відшкодування шкоди споживачу послуг. 
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 грудня 2016 року, приблизно                         о 16.00 год, він під'їхав на автомобілі «Toyota Avensis», державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є його матір ОСОБА_6, до автоматичної мийки «ІНФОРМАЦІЯ_1» (далі - мийка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Сплативши 70 грн працівнику мийки, його автомобіль помили у ручному режимі, після чого розпочався автоматичний режим миття. Зауважень зі сторони працівників мийки щодо технічного стану автомобілю не було. Під час проходження автомобіля скрізь щітки автоматична лінія раптово зупинилася, а коли знову рушила почувся скрежет. У цей момент він знаходився у салоні автомобіля разом зі свідком ОСОБА_8
Коли мийка автомобіля закінчилася і загорівся зелений ліхтар, він почав виїжджати з приміщення мийки. Його зупинили працівники і вказали на відірваний задній бампер автомобіля. На вимогу забрати його і від'їхати він відмовився, оскільки очікував на прибуття та фіксацію цього факту працівниками поліції.
Працівники Дарницького управління поліції оглянули місце події, зафіксували його на фото, прийняли його заяву та зареєстрували за № 97758.
Працівники мийки відмовилися надати йому чек про оплату послуги та надати інформацію про повні реквізити та власника мийки. З інформації, яка знаходиться на товарному чеку, який виданий за миття іншого автомобіля і зі слів адміністратора мийки, власником є ФОП ОСОБА_5
Наступного дня він звернувся до спеціалізованої установи з обслуговування автомобілів «Toyota», які обрахували обсяг робіт з відновлення його автомобіля. Під час розмови по телефону особа, яка назвалася власником мийки , відмовилася добровільно відновити його автомобіль. 
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 21 518,69 грн майнової шкоди, 2 000,00 грн моральної шкоди.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що посилання позивача на те, що пошкодження його автомобіля відбулося внаслідок винних дій працівників мийки є безпідставним, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження цих обставин. Покази свідка ОСОБА_8, а також матеріали перевірки, складені працівником Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві, не підтверджують існування причино-наслідкового зв'язку між пошкодженням автомобіля позивача та діями працівників мийки.   
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_4 відхилена. Рішення Дарницького районного суду міста Києва              від 14 червня 2017 рокузалишено без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, дослідивши всі обставини справи, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із висновками суду щодо обставин справи.     
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, яку доповнив у грудні  2017 року,  на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня               2017 рокутаухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. 
 
У касаційній скарзі заявник зазначає, що суди неправильно оцінили докази, які надані стороною позивача. Судами не взято до уваги той факт, що  автомобіль позивача заїхав на мийку у зону автоматичного миття у справному стані, а виїхав звідти із пошкодженнями. 
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року        «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У лютому 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу.
 
У квітні 2018 року від ФОП ОСОБА_5 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, в якому заявник просить відхилити указану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки фактично зводиться до переоцінки доказів, яким суди надали належну оцінку.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Судами встановлено, що автомобіль «Toyota Avensis», державний номерний знак НОМЕР_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_6 
 
24 грудня 2016 року ОСОБА_4, користуючись вказаним автомобілем, звернувся на мийку для отримання послуг. 
 
ФОП ОСОБА_5 є орендатором цієї мийки. 
 
Відповідно до частини другої статті 1210 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана внаслідок недоліків робіт (послуг), підлягає відшкодуванню їх виконавцем.
 
Відповідно до частин дев'ятої, десятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець зобов'язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв'язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав змоги виявити особливі властивості речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Якщо виконання робіт (надання послуг) вимагає використання додаткових матеріалів, такі матеріали повинні відповідати вимогам безпеки, встановленим законодавством до таких матеріалів. Виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров'ю або майну споживача, що виникла у зв'язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством.
 
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному розмірі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. 
 
Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
 
Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
 
З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій, належним чином оцінивши подані сторонами докази, дійшли обґрунтованих висновків про відмову у задоволені позову через відсутність причино-наслідкового зв'язку між пошкодженням автомобіля позивача та діями відповідача. 
 
Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій ? без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | О. В. Ступак
| С. О. Погрібний
| Г. І. Усик