Постанова                                   
Іменем України
 
26 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 199/4435/17
провадження № 61-11379 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, 
відповідачі: Дніпровська міська рада, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Дніпровської міської ради та Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії. 
 
На обгрунтування позовних вимог зазначали, що спільним рішенням профспілкового комітету та адміністрації Дніпропетровської клінічної лікарні 
№ 20 від 15 листопада 1974 року ОСОБА_2 виділено двокімнатну квартиру АДРЕСА_1), яку у 1995 році було закріплено за ОСОБА_2 з правом її наступної приватизації. Рішеннями виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська від 
17 листопада 1995 року № 547/1 та від 18 березня 1998 року № 129/17 зазначену квартиру, загальною площею 51,9 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м, було виключено із числа службових, та оформлено переобладнання і добудови до цієї квартири. На теперішній час загальна площа квартири складає 88,7 кв.м, житлова площа - 65,1 кв.м. 
 
Рішенням сесії Дніпропетровської міської ради від 26 грудня 2012 року житловий будинок АДРЕСА_1, передано на баланс КЖЕП № 54. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 
11 лютого 2016 року власником зазначеного житлового будинку є територіальна громада міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради. 
 
30 серпня 2016 року позивачі звернулись до Дніпропетровської міської ради із заявою про приватизацію виділеної ОСОБА_2 квартири, у задоволенні якої відповідач відмовив, посилаючись на невідповідність розміру загальної та житлової площ квартири зазначених у технічному паспорті на 
квартиру відомостям, що містяться у рішенні виконавчого комітету 
Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська від 17 листопада 
1995 року № 547/1.  
 
Посилаючись на те, що відмова Дніпропетровської міської ради в особі департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради у передачі квартири у приватну власність позивачів є незаконною, позивачі просили зобов'язати Дніпропетровську міську раду в особі департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради усунути перешкоду у реалізації права на приватизацію житла шляхом прийняття рішення про передачу квартири у приватну власність.
 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, 
ОСОБА_3 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зазначені у технічному паспорті на квартиру приміщення не вводилися в експлуатацію, позивачам у користування не передавалися, а відтак вони є об'єктом самочинного будівництва, не набули ознак об'єкта цивільно-правового обороту та не можуть бути передані органом приватизації у власність позивачів до їх належного оформлення, а тому позовні вимоги є необгрунтованими. 
 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 
2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково. 
 
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 
07 вересня 2017 року скасовано. 
 
Визнано незаконною відмову департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради у задоволенні заяви ОСОБА_1, 
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про приватизацію квартири АДРЕСА_1. 
 
Зобов'язано Дніпровську міську раду та департамент житлового господарства Дніпровської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1, 
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та прийняти рішення щодо приватизації квартири АДРЕСА_1. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстроване право власності територіальної громади міста Дніпропетровська на житловий будинок АДРЕСА_1, у розмірах та складових частинах, які в тому числі відповідають даним щодо площі квартири, зазначеним у наданому позивачами технічному паспорті, що свідчить про визнання права комунальної власності на зазначене майно та проведення його державної реєстрації, а тому вимоги позивачів є законними та обгрунтованими. 
 
У лютому 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, у якій заявник просив скасувати постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року залишити в силі. 
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням заявника на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема вказував на те, що суд не звернув увагу на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження законності здійснених позивачами переобладнань та добудов до квартири. Відсутність згоди наймодавця на переобладнання та добудову приміщень, наслідком яких є збільшення загальної та житлової площі квартири вказує на те, що виконані позивачами переобладнання у квартирі є самочинними, а тому орган приватизації не повноважний передавати у приватну власність шляхом приватизації майно, що не є об'єктом цивільно-правового обороту. Зазначене свідчить про неправильне застосування апеляційним судом положень статей 331, 376 ЦК України. Крім того, зобов'язуючи Дніпровську міську раду повторно розглянути заяву позивачів та прийняти рішення про приватизацію квартири, апеляційний суд не звернув увагу, що органом приватизації житлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпро, є департамент житлового господарства Дніпровської міської ради.
 
Станом на момент розгляду цієї справи відзиви на касаційну скаргу не надійшли.
 
Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваної постанови в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що спільним рішенням профспілкового комітету та адміністрації Дніпропетровської міської клінічної лікарні № 20 від 15 листопада 1974 року ОСОБА_2 було виділено відомче житло - двокімнатну квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1.
 
Спільним рішенням профспілкового комітету та адміністрації Дніпропетровської міської клінічної лікарні № 20 від 05 вересня 1995 року зазначену квартиру закріплено за ОСОБА_4 з правом її наступної приватизації.
 
Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради 
м. Дніпропетровська від 17 листопада 1995 року № 547/1 «Про виключення жилих приміщень із числа службових»АДРЕСА_1 житловою площею 39,2 кв. м., загальною площею 
51,9 кв.м, виключено із числа службових.
 
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 26 грудня 2012 року житловий будинок, до складу якого входить спірна квартира передано з балансу Комунального закладу Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 20 у комунальну власність - на баланс Комунального житлового-експлуатаційного підприємства № 54.
 
30 серпня 2016 року позивачі звернулись до Дніпропетровської міської ради із заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_3 у 
м. Дніпро, за результатами розгляду якої 10 жовтня 2016 року Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради відмовив у передачі їм у власність зазначеної квартири, посилаючись на те, що технічні дані квартири у частині загальної та житлової площ не відповідають рішенню виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська від 
17 листопада 1995 року № 547/1. 
 
Відповідно до положень статті 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
 
Згідно з частинами другою та третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. 
 
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
 
Згідно рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради Дніпропетровську ради від 17 листопада 1995 року № 547/1, загальна площа спірної квартири становила 51,9 кв.м, житлова площа - 39,2 кв.м. Разом з тим, відповідно до наданого позивачами технічного паспорту квартири станом на 31 березня 2016 року, її загальна площа становить 88,7 кв.м, а житлова площа 65,1 кв.м. 
 
Твердження позивачів про те, що збільшення житлової та загальної 
площі квартири було оформлене рішенням виконавчого комітету 
Амур-Нижньодніпровської районної ради у місті Дніпропетровську від 
18 березня 1998 року № 129/17, не відповідають дійсності, оскільки зазначені у даному рішенні приміщення за площею, конфігурацією та функціональним призначенням відрізняються від тих, які на теперішній час входять до складу квартири АДРЕСА_1
 
Згідно з пунктом 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.
 
Згідно частини другої статті 100 ЖК Української РСР виконання робіт, унаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця, якщо інше не передбачено договором найму.
 
Статтею 179 ЖК Української РСР визначено, що користування будинками державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та утримання їх здійснюється з додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.
 
Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року №5), власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження отримання ними дозволу наймодавця та органу місцевого самоврядування на переобладнання або перепланування спірної квартири, та введення зазначених у технічному паспорті приміщень в експлуатацію, а тому орган приватизації обгрунтовано відмовив у передачі зазначеної квартири у власність в порядку приватизації. 
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин між сторонами, застосував норми матеріального права, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим. Апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону. 
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково, і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради задовольнити.
 
Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 
2017 року скасувати, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року залишити в силі.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                        В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                             В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
                                                                                              С.О. Погрібний 
Г. І. Усик