ПОСТАНОВА
Іменем України

11 жовтня 2018 року 
Київ
справа №826/18177/15
адміністративне провадження №К/9901/3361/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Бевзенка  В.М.,  Данилевич Н.А., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у складі колегії суддів: Петрика І.Й. (головуючого), Бабенка К.А., Вівдиченко Т.Р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Донецької області, Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Донецької області, Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області, третя особа - Державна казначейська служба України, у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою; 
-  зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити вихідну допомогу судді у зв'язку з відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою; 
- визнати протиправними дії Пенсійного фонду України щодо заперечення права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 
- визнати незаконним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в місті Селидове щодо відмови в призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання від 14.08.2015; 
- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Селидове призначити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з дня наступного після відрахування зі штату суду, тобто з 25.07.2015 у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді.
Постановою Окружного адміністративного міста Києва від 22.12.2015 відмовлено у задоволенні позову. Суд виходив з того, що при вирішенні питання щодо наявності у судді, який пішов у відставку, права на отримання вихідної допомоги, слід керуватися нормами закону, який врегульовує спірні відносини, у редакції, чинній на дату прийняття рішення про звільнення судді у відставку. Станом на дату звільнення позивача з посади були відсутні передбачені Законом №2453-VI підстави для виплати вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку. В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив з огляду на їх безпідставність та передчасність.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Зобов'язано Державну судову адміністрацію України нарахувати ОСОБА_4 вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді апеляційного суду Донецької області та перерахувати її Апеляційному суду Донецької області для виплати. Зобов'язано Апеляційний суд Донецької області виплатити позивачу нараховану вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді Апеляційного суду Донецької області. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області щодо відмови в призначенні ОСОБА_4 щомісячного довічного грошового утримання від 14.08.2015. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області призначити ОСОБА_4 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з дня наступного після відрахування зі штату суду, тобто з 25.07.2015. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального права, а саме - статті 136 Закону №2453-VI, Державна судова адміністрація України просить його скасувати, а постанову суду першої інстанції залишити в силі. Заявник зазначає про відсутність правових підстав для нарахування та виплати вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з рішенням Донецької обласної ради від 16.12.1993 позивач обраний на посаду судді Селидівського міського суду Донецької області та зарахований до штату Селидівського міського суду Донецької області відповідно до наказу начальника Донецького обласного управління юстиції №398 від 23.12.1993. 
Постановою Верховної Ради України №2286-111 від 22.02.2001 позивач обраний на посаду судді Донецького обласного суду безстроково та з 12.03.2001 зарахований до штату судової колегії в кримінальних справах Донецького обласного суду згідно наказу голови Донецького обласного суду №70 від 11.03.2001 (з 20.08.2001 року - апеляційний суд Донецької області). З 04.05.2005 був переведений на посаду судді судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Донецької області згідно наказу голови суду №139к від 28.04.2005.
06.03.2014 позивач направив поштою до Вищої ради юстиції заяву про відставку.
Постановою Верховної Ради України №634-УШ від 16.07.2015 ОСОБА_4 звільнений з посади судді апеляційного суду Донецької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.
Згідно наказу в.о. голови апеляційного суду Донецької області №230к від 24.07.2015 позивача відраховано зі штату апеляційного суду Донецької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.
13.08.2015 позивач звернувся до УПФУ в м. Селидове Донецької області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Рішенням від 14.08.2015 УПФУ відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання у зв'язку із тим, що діючим законодавством останнє не передбачено.
14.08.2015 року позивач звернувся до Голів ДСА України та Апеляційного суду Донецької області із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги у зв'язку із відставкою в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, однак, відповіді на час звернення до суду позивач не отримав.
Не погоджуючись із вказаною відмовою бездіяльністю відповідачів позивач звернувся із даним позовом до суду.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, суд приходить до таких висновків.
Відповідно пункту 4 частини п'ятої статті 126 Конституції України однією із підстав для звільнення судді є подання заяви про відставку. 
Згідно частини першої статті 100 Закону № 2453-VI суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.
Частиною першою статті 136 Закону №2453-VI було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. 
Законом №1166-VII внесено зміни до Закону №2453-VI та виключено статтю 136 Закону (пункт 28 розділу ІІ №1166-VII).
Згідно з Прикінцевими положеннями Закону № 1166-VII зміни, передбачені Розділом II, набирають чинності з 1 квітня 2014 року.
У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій  статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Внесені Законом №1166-VII зміни до Закону №2453-VI в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними, неконституційними не визнавались.
Таким чином, у даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (16.07.2015).
Враховуючи, що на момент прийняття постанови Верховної Ради України №1515-VІІІ про звільнення позивача із посади судді норми статті 136 Закону №2453-VI, які передбачали виплату суддям вихідної допомоги у разі виходу у відставку, були виключені, суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для нарахування та виплату позивачу такої допомоги.
Колегія суддів зазначає також, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013, за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю.        
Ураховуючи наведене, підстав для виплати такої допомоги позивач немає.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме - статті 136 Закону №2453-VI. 
Відповідно до частини 3 статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Частиною 1 статті 351 встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини 3 статті 351 КАС України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відтак, суд приходить до висновку про скасування судового рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Державної судової адміністрації України нарахувати ОСОБА_4 вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою та перерахування її Апеляційному суду Донецької області для виплати та зобов'язання Апеляційного суду Донецької області виплатити позивачу нараховану вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді Апеляційного суду Донецької області.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до частин 1-2 статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Враховуючи відсутність підстав, за яких суд може вийти за межі касаційної скарги,  а доводи скаржника зводяться до порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права при розгляді позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги, колегія суддів позбавлена можливості перегляду висновків судового рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області щодо відмови в призначенні ОСОБА_4 щомісячного довічного грошового утримання від 14.08.2015 та зобов'язання УПФУ призначити позивачу щомісячне довічного грошового утримання судді у відставці. Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції в частині зазначених позовних вимог підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Донецької області, Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України у м. Селидове Донецької області, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Державної судової адміністрації України нарахувати ОСОБА_4 вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою та перерахування її Апеляційному суду Донецької області для виплати та зобов'язання Апеляційного суду Донецької області виплатити позивачу нараховану вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді Апеляційного суду Донецької області скасувати. Прийняти в цій частині нову постанову про відмову в позові.
В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа
В.М. Бевзенко 
 Н.А. Данилевич ,
Судді Верховного Суду