ПОСТАНОВА
Іменем України

10 жовтня 2018 року 

м. Київ
справа №303/241/17-а
адміністративне провадження №К/9901/33712/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кравчука В.М., 
суддів Анцупової Т.О., Стародуба О.П., 
розглянув у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Мукачівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області
на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2017 (суддя Пак М.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2017  (колегія суддів у складі суддів Носа С. П., Кухтея Р. В., Онишкевича Т. В.)
у справі №303/241/17-а
за позовом ОСОБА_1
до Мукачівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про зобов'язання вчинити певні дії.

І. РУХ СПРАВИ

1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Мукачівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - відповідач) про зобов'язання зарахувати до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, період роботи на посаді завідувача шкільною бібліотекою та вчителя початкових класів Бобовищанської середньої школи з навантаженням 6 годин в період з 01 вересня 1993 року до 02 вересня 1996 року.
2. Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області постановою від 13.02.2017 позов задовольнив повністю.
3. Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13.04.2017 вищевказане рішення суду залишив без змін.
4. Відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
5. 05.05.2017 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження, встановивши строк для надання заперечень на касаційну скаргу.
6. На адресу Вищого адміністративного суду України надійшло письмове заперечення позивача на касаційну скаргу з проханням відмовити у її задоволенні.
7. У зв'язку з ліквідацією зазначеного суду касаційної інстанції справа для розгляду касаційної скарги передана Касаційному адміністративному суду у складі Верховного Суду.
8. Ухвалою від 08.10.2018 Верховний Суд прийняв справу до свого провадження та призначив її до розгляду.
9. Жодних клопотань, у тому числі щодо участі сторін в судовому засіданні, до Суду не надходило.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10.          26 грудня 2016 року позивач подала до відповідача заяву про призначення пенсії за вислугою років, як працівнику освіти.
11.          Відповідно до довідки № 08-13/175, виданої 13 грудня 2016 року начальником управління освіти, молоді та спорту Мукачівської районної державної адміністрації, позивач працювала: в Бобовищанській середній школі на посаді вихователя групи продовженого дня з 01 вересня 1989 року (наказ № 701 від 01 липня 1989) до 01 вересня 1992 року (наказ № 822 від 29 серпня 1992); у Бобовищанській середній школі на посаді вчителя початкових класів з 01 вересня 1992 року (наказ № 822 від 29 серпня 1992 року до 01 вересня 1993 року (наказ № 422 від 25 серпня 1993 року); у Бобовищанській ЗОШ І-ІІІ ступенів на посаді завідувача шкільної бібліотеки з 6-годинним навантаженням уроків з 01 вересня 1993 року (наказ № 422 від 25 серпня 1993 року) до 02 вересня 1996 року (наказ №464 від 28 серпня 1996 року) на теперішній час.
12.          Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01 вересня 1989 року прийнята 01 вересня 1993 року на посаду вчителя початкових класів Бобовищанської середньої школи, на посаду завідуючою бібліотекою з 6-годинним навантаженням уроків згідно з наказом від 25 серпня 1993 року №42 Мукачівської райдержадміністрації. 02 вересня 1996 року позивач згідно з наказом від 28 серпня 1996 року №464 Мукачівського РНО переведена з посади завідуючої шкільної бібліотеки загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с. Бобовище на посаду вчителя початкових класів.
13.          У відповідь на звернення позивача відповідач листом від 04 січня 2017 року №142-Ш/02-29 повідомив про відмову в призначенні їй пенсії за вислугою років як працівнику освіти, оскільки до спеціального стажу роботи не зараховано період роботи в Бобовищанській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів на посаді завідувача шкільною бібліотекою та вчителя початкових класів з 01 вересня 1993 року до 02 вересня 1996 року.
14.          Не погоджуючись із такими діями, позивач звернулася до суду з позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

15.          Позов обґрунтований порушенням відповідачем вимог чинного законодавства у сфері пенсійного забезпечення.
16.          Зокрема, позивач вважає, що має достатньо трудового стажу для виходу на пенсію за вислугою років як працівник освіти: стаж роботи, як працівника освіти становить понад 27 років, а загальний стаж роботи становить понад 30 років.
17.          Відповідач у письмовому запереченні на адміністративний позов просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на відсутність у його діях порушень вимог чинного законодавства.
18.          Відмову зарахувати в спеціальний стаж роботи позивача період роботи в Бобовищанській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів на посаді завідувача шкільною бібліотекою з 01 вересня 1993 року до 02 вересня 1996 року обґрунтовує відсутністю такої посади в переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року за № 909. Тому вважає, що у позивача спеціальний стаж позивача становить 24 роки 3 місяці.
19.          Зазначає, що оскільки основним документом для призначення стажу педагогічної роботи є трудова книжка, довідка управління освіти, молоді та спорту Мукачівської РДА від 13 грудня 2016 року №08-13/175 щодо роботи за сумісництвом вчителем початкових класів Бобовищанської середньої шкоди з навантаженням 6 годин в період з 01 вересня 1993 року до 02 вересня 1996 року - не взята до уваги.
20.          Також акцентує на врахуванні роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики України на звернення Пенсійного фонду України у листі від 29 травня 2002 року за № 03/2865, згідно з яким щодо роботи на 0,5 чи 0,25 ставки зараховується в стаж для призначення пенсії за умови, що це є основна робота. Тому вважає, що робота за сумісництвом право на пенсію за вислугу років не надає.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

21.          Проаналізувавши ст.1, пункт "е" ст.55, ст.66 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ч.1 ст.1, ст.19 закону України "Про оплату праці", ст.41 закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"    , постанову Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року "Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України "Про освіту", ч.1 ст.25 Закону України "Про загальну середню освіту", ч.2 ст.18 і ч.1ст.22 Закону України "Про позашкільну освіту" за №78, яким затверджено Порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, постанову Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників", якою затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, постанову Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року №43, яким затверджено Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позову та задовольнив його повністю.
22.          Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що вищевказаний період роботи позивача має враховуватися відповідачем, а позивач мала підстава для виходу на пенсію за вислугою років як працівник освіти.
До спірних відносин додатково застосував положення ст.6, ч.1 ст.30 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу».

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ

23.          У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів нижчих інстанцій з підстав порушення ними норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, неповного врахування всіх обставин справи, та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
25.          Акцентує увагу, що робота за сумісництвом ним не взята до уваги для підрахування стажу позивача, оскільки вона не відображена в його трудовій книжці.
26.          Обґрунтування порушення судами норм матеріального права ідентичні зазначеним у письмовому запереченні на позов.
27.          У відзиві на касаційну скаргу позивач просить у її задоволенні відмовити та залишити оскаржувані рішення судів без змін. Інших аргументів та доводів, аніж заявлених в позовній заяві, не наводить.

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

28.          Відповідно до положень частин 1-3 ст.341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Водночас не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
29.          З огляду на зазначене Суд врахував, що не наділений повноваженням додатково встановлювати обставини, які суди нижчих інстанцій не встановили, здійснювати переоцінку встановлених обставин справи.
30.          Відповідно до ст.351 КАС України (у редакції з 15.12.2017) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
31.          Перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї Суд дійшов висновку про повноту встановлення судами фактичних обставин справи та належну правову оцінку всім доводам і аргументам всіх учасників справи.
32.          Суд погоджується з висновками судів щодо протиправності дій відповідача в частині неврахування стажу позивача на посаді завідувача шкільної бібліотеки та вчителя початкових класів, оскільки ця робота за вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів у установ освіти охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років», п.2.1. Положення про мережу освітянських бібліотек МОН України та АПН України, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 30.05.2003 №334/31, зараховуються до стажу для вислуги років.
33.          Доводи відповідача щодо відсутності запису в трудовій книжці позивача про виконання такої роботи за сумісництвом не спростовує факту наявності такого стажу та відхиляється Судом, оскільки відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України    від 29 липня 1993 р. N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.
Водночас лист із роз'ясненнями, на які посилається відповідач, не є нормативно-правовим актом. Тому для вирішення спору суди правильно виходили з обставин фактичного підтвердження спеціального стажу позивача.
34.          Твердження в касаційній скарзі про порушення судами норм матеріального права Суд вважає безпідставним, оскільки до спірних відносин та встановлених обставин справи суди вірно застосували нормативно-правові акти та здійснили правильний їх аналіз на підставі повно встановлених обставин справи.
35. Оскільки нових доводів і доказів, аніж яким надана оцінка судами нижчих інстанцій, учасники на наводять, з огляду на межі касаційного перегляду справи Верховний Суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень та про відсутність підстав для їх скасування.
36.          Відповідно до ст.350 КАС України (чинної редакції) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
37.          Тому Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Керуючись ст.ст. 345, 349, 350- 356 КАС України, Суд 

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні касаційної скарги Мукачівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області відмовити повністю.
2. Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2017  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              О.П.Стародуб

Суддя                                                                                                              Т.О.Анцупова