Постанова
Іменем України
01 жовтня 2018 року 
м. Київ
справа № 522/24308/16-ц
провадження № 61-28763св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
ОлійникА. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Дрішлюка А. І., Заїкіна А. П.,
ВСТАНОВИВ:
14 грудня 2016 року  ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до              ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів. 
В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2013 року з  позивача на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання доньки Олесі у розмірі 2,5 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Матеріальний стан позивача змінився, оскільки  він вже не працює моряком, отримує незначний дохід, здійснює догляд за непрацездатними батьками, тому не має можливості сплачувати аліменти у визначеному раніше судом розмірі, з огляду на що просив зменшити їх до 800 грн щомісячно.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня                   2017 року в позові відмовлено. 
Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд першої інстанції виходив з того, що матеріальний стан відповідача є належним та дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2013 року.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2017 року скасовано. Позов ОСОБА_4до ОСОБА_5про зменшення розміру аліментів задоволено частково. Змінено розмір аліментів, що підлягають стягненню за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2013 року. Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку ОСОБА_4 щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2017 року  і до досягнення ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що з 03 серпня 2017 року ОСОБА_4 знаходиться у трудових відносинах з Приватним підприємством «Південна логістична компанія» на посаді охоронця та його щомісячний дохід складає 3 200 грн, тому апеляційний суд дійшов висновку, що матеріальний стан відповідача значно змінився, а визначені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня                        2013 року аліменти підлягають зміні.
Визнаючи розмір аліментних зобов'язань, апеляційний суд взяв до уваги вимоги статті 182 СК України та визначив їх розмір з урахуванням матеріального стану сторін, стану здоров'я та наявності у відповідача непрацездатних батьків та дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково вважав, що матеріальний стан  позивача не змінився.
У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, у якій просив скасувати вказане рішення апеляційного суду в частині не визначення строку, з якого зменшено розмір аліментів та визначення мінімального розміру аліментів та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
08 грудня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4
У травні2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не визначив момент, з якого позивач повинен сплачувати аліменти у новому розмірі. Справа перебувала в апеляційному провадженні тривалий строк: більше чотирьох місяців, що спричинило значну переплату позивачем аліментів за кожний місяць розгляду справи. 
Апеляційний суд вказав, що розмір аліментів не повинен бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак такий мінімальний розмір встановлено Законом України №2037 від 17 травня 2017 року, що набрав чинності 08 липня 2017 року, а враховуючи те, що закон зворотної сили не має, суд повинен був визначити мінімальний розмір аліментів не менше ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до статті 182 СК України у редакції чинній на час розгляд справи у суді першої інстанції. 
Верховний Суд розглядає справу  в касаційному порядку в межах доводів касаційної скарги.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
ОСОБА_4 оскаржується рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року в частині визначення строку, з якого підлягає сплата аліментів у зменшеному розмірі та встановленого мінімального розміру їх стягнення у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з положеннями статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Змінюючи розмір аліментів на дитину, апеляційний суд повно та всебічно встановив обставини справи та надав їм правову оцінку.
Доводи касаційного скарги ОСОБА_4 щодо не встановлення строку, з якого підлягає сплата ним аліментів у зменшеному розмірі, є необґрунтованими, оскільки із резолютивної частини оскаржуваного рішення апеляційного суду вбачається, що сплату аліментів у новому розмірі встановлено з 10 жовтня 2017 року, тобто з дати ухвалення апеляційним судом судового рішення. 
Посилання касаційної скарги на те, що тривалий розгляд справи судами попередніх інстанцій спричинив переплату позивачем аліментів не є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції. 
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що зазначення апеляційним судом мінімального розміру аліментів у вигляді 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на підставі частини другої статті 182 СК України у редакції, яка набула чинності після ухвалення рішення суду першої інстанції, а саме з 08 липня 2017 року, як підставу скасування оскаржуваного рішення, з огляду на таке. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №  037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку&q?ім;.
Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити  їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%).
Повноваження апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанціївизначено статтею 307 ЦПК України 2004 року у редакції чинній на час ухвалення апеляційним судом судового рішення. Зокрема, згідно із пунктом 3 частини першої статті 307 ЦПК України 2004 року апеляційний суд має право змінити рішення.
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд до спірних правовідносин застосував положення закону, яким він керувався, чинного на час розгляду справи апеляційним судом.
Судове рішення апеляційного суду відповідає вимогам статей 307, 315 ЦПК України 2004 року.
З огляду на викладене, доводи касаційної скарги є безпідставними і зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та дії закону в часі.
Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не впливають на законність рішення суду апеляційної інстанції і не є підставою для скасування судового рішення відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.  
За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            А. С. Олійник
 
                                                                                                                        В.О. Кузнєцов
 
                                                                                                                        Г.І. Усик