Постанова
Іменем України
 
05 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 522/19526/16-ц
провадження № 61-20998св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси у складі судді Бойчука А. Ю.              від 17 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Заїкіна А. П., Калараш А. А., від 14 лютого 2017 року,
 
     ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до      ОСОБА_5 про стягнення аліментів.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 07 серпня 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.
Посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання діитини, ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_6 у розмірі 25 % з усіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з відповідача кошти на її утримання як годувальниці у розмірі двох прожиткових мінімумів щомісячно та додатково 30 % частки прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада            2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6 у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 19 жовтня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3
Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_6 на її утримання у розмірі 1/6 частки від його заробітку, починаючи з 19 жовтня 2016 року до досягнення дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем. Оскільки позивач у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення трирічного віку потребує матеріальної допомоги, суд стягнув аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від заробітку відповідача.
 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення суду першої інстанції  змінено, зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на її утримання з 1/6 частки до       1/8 частки від його заробітку.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що розмір аліментів, який стягнутий судом першої інстанції на утримання позивача, є завищеним і не відповідає матеріальним потребам позивача.
 
У березні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди, стягуючи з нього аліменти, не врахували граничні розміри аліментів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати. Так, при відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником повинно бути збережено 50 % заробітку. Згідно з постановою Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 10 листопада 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого            14 липня 2016 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з нього на користь ОСОБА_7 (батька) аліментів у розмірі  1/4  частки від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Зазначав, що загальна сума аліментів, що стягується з нього на користь батька, а також на користь дитини і позивача, перевищує 50 % заробітної плати.
 
Судові рішення в частині відмови у позові не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та зупинено виконання рішення апеляційного суду в частині, яка не підлягає негайному виконанню, до закінчення касаційного провадження у справі.
 
Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_5 від позивача не надходив.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина  третя статті 181 СК України).
 
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. 
 
Тлумачення положень частини другої статті 182 СК України свідчить про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.
 
У силу положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. 
 
Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши наведенні вище положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 19 жовтня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.
 
Також колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 1/8 частки від заробітку відповідача.
Так, відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
 
Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
 
Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, суд апеляційної інстанції, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру аліментів з 1/6 частки до 1/8 частки від заробітку відповідача.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що вирішуючи питання про стягнення з заявника аліментів, суд не урахував положень статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» щодо максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, розмір яких не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи, є помилковим.
 
Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи те, що у цій справі вирішувалось питання також і щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та загальний розмір відрахувань становить 58 %, дійшов правильного висновку про те, що загальний розмір усіх відрахувань із заробітної плати відповідача може перевищує 50 відсотків.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду - без змін.
 
Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 27 березня 2017 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду до закінчення його перегляду в касаційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, тому виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 лютого 2017 року підлягає поновленню.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області             від 14 лютого 2017 року залишити без змін. 
 
Поновити виконання рішення Апеляційного суду Одеської області                  від 14 лютого 2017 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | О. В. Білоконь   Є. В. Синельников   С. Ф. Хопта