ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року 
м. Київ

Справа №  916/759/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання  Суворкіної Ю.І.

розглянувши касаційну скаргу Приватного підприємства "Готельний комплекс "Курорт Еліт" на рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2018  (головуючий суддя: Петренко Н.Д., судді: Малярчук І.А., Оборотова О.Ю. ) та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018  (головуючий суддя: Беляновський  В.В., судді: Величко Т.А., Будішевська Л.О. )
за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України  
до 1.  Малого підприємства "Аліса", 2. Приватного підприємства "Готельний комплекс "Курорт Еліт",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Затоківської селищної ради, 
про витребування майна з чужого незаконного володіння,  
та за зустрічним позовом Приватного підприємства "Готельний комплекс "Курорт Еліт" 
до 1.      Прокуратури Одеської області,  2.      Фонду державного майна України, 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів -  Затоківської селищної ради 
про визнання права власності,  

За участю представників:
прокуратури - Попенко О.С. - прокурор відділу, 
позивача за первісним позовом -Левадний Р.С. -представник,  
відповідача 1 за первісним позовом - не з'явився, 
відповідача 2 за первісним позовом - Єпіхіна Ю.О. -адвокат, Кравченко І.В. -адвокат, 
третьої особи  за первісним позовом - не з'явився,  

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року заступник прокурора Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (згідно з уточненою позовною заявою) до Малого підприємства "Аліса" та Приватного підприємства "Лазурна19", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -  Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, в якому просив: 
- витребувати у Малого підприємства "Аліса" на користь держави Україна в особі Фонду державного майна України майно бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а саме: їдальню літ. "А" загальною площею 581,1 кв.м., будівлю охорони літ. "В" загальною площею 18,6 кв.м., умивальник-душову літ. "Є" загальною площею 51,7 кв.м., будівлю літ. "Ж" загальною площею 91,4 кв.м., більярдну літ. "З" загальною площею 47,2 кв.м., склад літ. "Л" загальною площею 42,9 кв.м., будівлю літ. "О" загальною площею 22,9 кв.м., туалет літ. "Н" загальною площею 22,9 кв.м., а також будівлі тимчасового характеру: будиночок вагон, будиночок вагон, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок 2-місний, Будиночок 2-місний, Будиночок КСО-1 2 ВЕР,  Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 1 ВЕР, Будиночок КСО-1 1 ВЕР, Будиночок КСО-1 1 ВЕР.
- витребувати у Приватного підприємства "Лазурна 19" на користь держави Україна в особі Фонду державного майна України майно бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а саме: адміністративний будинок загальною площею 154,4 кв.м.;
- зобов'язати Мале підприємство "Аліса" та Приватне підприємство "Лазурна 19"  звільнити державне майно бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. 
                                                         
Позовні вимоги прокурора обґрунтовувалися тим, що спірне майно бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" є державною власністю, управління яким відповідно до законодавства здійснює Фонд державного майна України, який не розпоряджався цим майном на користь МП "Аліса" та ПП "Лазурна 19", у зв'язку з чим волі власника - держави щодо відчуження зазначеного майна не було; спірне майно вибуло з володіння держави поза її волі, а відповідачі безпідставно заволоділи ним, тому з посиланням на  ст. ст. 316, 321, 328, 387, 388 ЦК України просив задовольнити позов.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.03.2017 замінено відповідача - Приватне підприємство "Лазурна 19" його правонаступником - Приватним підприємством "Готельний Комплекс "Курорт Еліт".

У березні 2017 року Приватне підприємство "Готельний Комплекс "Курорт Еліт" звернулося до господарського суду Одеської області з зустрічним позовом до прокуратури Одеської області та Фонду державного майна України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про визнання права власності на адміністративну будівлю загальною площею 154,4 кв.м.,  розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування пред'явлених зустрічних вимог ПП "Готельний комплекс "Курорт Еліт" посилалося на те, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 26979820 від 18.09.2014 року за гр. ОСОБА_8 на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2014 року у справі № 495/3285/14-ц була зареєстрована на праві приватної власності спірна адміністративна будівля. 13.10.2014 року ОСОБА_8 уклав з ПП "Лазурна 19", правонаступником якого є ПП "Готельний комплекс "Курорт Еліт", два договори дарування, за якими по 1/2 частці подарував її ПП "Лазурна 19". При цьому ПП "Готельний комплекс "Курорт Еліт" посилалося на те, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.01.2015 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2014р. у справі № 495/3285/14-ц було скасовано, тобто, ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2014 року у справі № 495/3285/14-ц вважається такою, що втратила чинність, лише з 28.01.2015 року. На момент укладення договорів дарування, тобто станом на 13.10.2014 року, ОСОБА_8 мав право розпоряджатися своєю власністю - спірною адміністративною будівлею, в тому числі відчужувати її на користь третіх осіб, а  факт скасування судом апеляційної інстанції ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2014 року у справі № 495/3285/14-ц не може автоматично позбавляти юридичної сили вчинених ним правочинів (договорів дарування),  тому ПП "Готельний комплекс "Курорт Еліт" просило суд задовольнити його зустрічний позов.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.04.2018, з урахуванням ухвали від 07.05.2018 про виправлення описки та додаткового рішення від 07.05.2018, позовні вимоги заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України - задоволено. Витребувано у малого підприємства "Аліса" на користь держави в особі Фонду державного майна України майно бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та складається з наступних будівель: їдальні літ. "А" загальною площею 581,1 кв.м.; будівлі охорони літ. "В" загальною площею 18,6 кв.м.; умивальник-душові літ. "С" загальною площею 51,7 кв.м.; будівлі літ. "Ж" загальною площею 91,4 кв.м.; більярдної літ. "З" загальною площею 47,2 кв.м.; складу літ. "Л" загальною площею 42,9 кв.м.; будівлі літ. "О" загальною площею 22,9 кв.м., а також будівель тимчасового характеру: будиночок вагон, будиночок вагон, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок 2-місний, Будиночок 2-місний, Будиночок КСО-1 2 ВЕР,  Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, столова, підсобне приміщення, пральня, туалет, туалет, червоний куточок, умивальник, душові, склад-сарай, підвал, Будиночок КСО-1 1 ВЕР, Будиночок КСО-1 1 ВЕР, Будиночок КСО-1 1 ВЕР, Будиночок КСО-1 1 ВЕР. 
Витребувано у приватного підприємства "Готельний комплекс "Курорт Еліт" на користь держави в особі Фонду державного майна України майно бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а саме: адміністративної будівлі літ. "А" загальною площею 154,4 кв.м. 
Зобов'язано мале підприємство "Аліса" та приватне підприємство "Готельний комплекс "Курорт Еліт" звільнити державне майно бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1",  розташоване за адресою: АДРЕСА_1. 
Стягнуто з малого підприємства "Аліса" та приватного підприємства "Готельний комплекс "Курорт Еліт" на користь прокуратури Одеської області судовий збір у розмірі по 7 990,28 грн. з кожного. Стягнуто з малого підприємства "Аліса" та приватного підприємства "Готельний комплекс "Курорт Еліт" на користь прокуратури Одеської області вартість комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у розмірі 12500 грн. з кожного.
В задоволенні зустрічного позову приватного підприємства "Готельний комплекс "Курорт Еліт" по справі № 916/759/16 - відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що станом на момент вирішення даного спору спірне майно бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" є державною власністю України, управління яким відповідно до ст. 4 Закону України "Про Фонд державного майна України" здійснює Фонд державного майна України. Разом з цим, Фонд державного майна України не розпоряджався майном бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" на користь малого підприємства "Аліса" та ПП "Лазурна 19", правонаступником якого на даний час є Приватне підприємство "Готельний Комплекс "Курорт Еліт", у зв'язку з чим волі власника - держави Україна щодо відчуження зазначеного майна не було. Це майно вибуло із володіння позивача, оскільки було самовільно захоплено відповідачем малим підприємством "Аліса", знаходиться в натурі у незаконному володінні відповідача та використовується останнім без належних правових підстав. 

Постановою  Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018  вказане рішення місцевого суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України про витребування спірного майна із чужого незаконного володіння, оскільки прокурором доведено суб'єктивне право держави на витребуване майно, факт вибуття цього майна з її володіння і наявність майна у незаконному володінні відповідача малого підприємства "Аліса" та відсутність у останнього правових підстав для володіння майном. Також, апеляційним судом зазначено, що витребування спірного майна на користь держави з володіння МП "Аліса" та ПП "ГК "Курорт Еліт" відповідає критерію законності: витребування у них спірного майна здійснюється на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України у зв'язку з безпідставним неправомірним заволодінням майном держави, норми яких відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст яких є публічним та загальнодоступним. Сумніви та уявлення відповідачів щодо правильності тлумачення та застосування цих норми судом не можуть свідчити про незаконність втручання у право на мирне володіння майном.  Крім того, з огляду на положення ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами. Нерухоме майно, що є у державній власності - це одна зі складових матеріальної і фінансової основи держави.  Отже, правовідносини, пов'язані з вибуттям нерухомого майна з державної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) вибуття майна з власності держави цьому суспільному інтересу не відповідає. У даній справі судом установлено, що з метою неправомірного вибуття нерухомого майна з володіння держави було використано судове рішення у справі, в якій дійсний власник спірного нерухомого майна - держава, в особі Фонду державного майна України не була учасником. З огляду на зазначене, суспільний інтерес у вимогах прокурора щодо втручання в право власності відповідача - ПП "ГК "Курорт Еліт" полягає також у забезпеченні додержання однієї з основних засад судового провадження - обов'язковості судового рішення, в утвердженні принципів поваги і довіри до судових рішень, у формуванні правозастосовної практики, яка унеможливлює використання судових рішень для незаконного заволодіння майном.
Встановлені апеляційним  судом під час розгляду справи обставини й факти, з огляду на зміст поняття "суспільного", "публічного" інтересу у вимогах прокурора, не дають підстав для висновку про порушення принципу "пропорційності". Отже, позовні вимоги прокурора не можуть вважатись такими, у зв'язку із задоволенням яких порушується § 1 ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, через дотримання принципу законності втручання у право на мирне володіння майном, відповідності такого втручання суспільному інтересу, його пропорційності. Крім того, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви, посилаючись на те, що позивач за зустрічним позовом набув право власності на спірну будівлю безвідплатно за договорами дарування від 13.10.2014р., укладеними з ОСОБА_8, який не мав права її відчужувати, оскільки сам набув право власності на неї з використанням незаконної ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 02.09.2014р. у цивільній справі № № 495/3285/14-ц, в якій дійсний власник спірного майна - Фонд державного майна України не брав участі, що свідчить про вибуття вищевказаного нерухомого майна з володіння держави Україна не з її волі, а внаслідок незаконних дій сторонніх осіб. Також, в межах цього судового процесу не відбулося примусове вилучення майна у дійсного власника із подальшим продажем в порядку виконання судового рішення та не ухвалювалося рішення щодо припинення права власності держави на підставі ст. 346 ЦК України, а отже право власності дійсного власника - держави не припинилося із втратою нею цього майна.   

20.08.2018 (згідно з реєстраційним штампом ОАГС) Приватне підприємство "Готельний комплекс "Курорт Еліт"  звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 до Касаційного господарського суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.09.2018 року у справі №916/759/16 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

18.09.2018 суд постановив ухвалу, якою  касаційну скаргу прийнято до провадження та її розгляд призначено на 10.10.2018, а також повідомлено учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги.

Скаржник (відповідач 2)  вважає, що судами обох інстанцій було порушені приписи ст. ст. 387, 388 ЦК України, оскільки згідно висновку експерта №280/17 вбачається, що конструктивні елементи будівель та споруд, які розташовані в межах досліджувальної ділянки, знаходяться у зруйнованому технічному стані.

Також зазначає, що оскільки припинено існування майна бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", підстав для задоволення віндикаційного позову прокурора не має.

В касаційній скарзі відповідач 2 просить суд скасувати рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду в частині задоволення первісного позову прокурора, в зазначеній частині прийняти нове рішення, яким в повному обсязі відмовити у позові.

09.10.2018 від скаржника надійшли доповнення до касаційної скарги, які останній просить суд врахувати при винесенні рішення.

Від Фонду державного майна України   надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить суд касаційну скаргу відхилити, судові рішення залишити без змін.

У судове засідання з'явився прокурор, представники позивача та відповідача 2. Прокурор просив суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. Позивач також просив суд відхилити касаційну скаргу, рішення обох інстанцій залишити без змін. Представники відповідача 2 просили суд задовольнити касаційну скаргу, скасувати рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду в частині задоволення первісного позову прокурора, в зазначеній частині прийняти нове рішення, яким в повному обсязі відмовити у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, представників позивача та відповідача 2, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд в межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:
"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/недоведеними або встановленням по новому обставин справи. 

Як було встановлено судом першої інстанції,  рішенням господарського суду Одеської області від 17.12.2015 року у справі № 916/2773/15, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2016 року, відмовлено в задоволенні позовної заяви малого підприємства "Аліса" до Фонду державного майна України про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та складається з наступних будівель: їдальні літ. "А" загальною площею 581,1 кв. м.; адміністративної будівлі літ. "Б" загальною площею 154,4 кв. м.; будівлі охорони літ. "В" загальною площею 18,6 кв. м.; умивальник-душові літ. "С" загальною площею 51,7 кв. м.; будівлі літ. "Ж" загальною площею 91,4 кв. м.; більярдної літ. "З" загальною площею 47,2 кв. м.; складу літ. "Л" загальною площею 42,9 кв. м.; будівлі літ. "О" загальною площею 22,1 кв. м.; туалету літ. "Н" загальною площею 22,9 кв. м., які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,7499 га, а також будівлі тимчасового характеру: будиночок вагон, будиночок вагон, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок 2- містний, Будиночок 2-містний, Будиночок КСО-1 2ВЕР, Будиночок КСО-1 2ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 2 ВЕР, Будиночок КСО-1 1 ВЕР, Будиночок КСО-1 1 ВЕР, Будиночок КСО-1 1 ВЕР, Будиночок КСО-1 1 ВЕР.

Місцевим судом у справі № 916/2773/15 встановлено, що актом державної приймальної комісії від 20.07.1981 року прийнято в експлуатацію базу відпочинку Тираспольського монтажного управління. Відповідно до даного акту, будівництво бази відпочинку здійснювалось власними силами ТМУ Треста "Молделектромонтаж" в період з травня 1979 року по лютий 1980 року, а збір та встановлення будиночків відбулось у 1981 році. До складу бази відпочинку увійшли наступні будівлі та споруди: їдальня, червоний куточок, підсобні приміщення, пральня, умивальник, вигрібна яма, водозбірник, душова.

У зв'язку з введенням в експлуатацію бази відпочинку ТМУ Треста "Молделектромонтаж", начальник управління 25.07.1980 року звернувся до голови селищної ради смт. Затока з проханням надати базі відпочинку назву "ІНФОРМАЦІЯ_1".

В липні 1980 року базі відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" було видано паспорт, відповідно до якого база відпочинку фактично мала 120 місць та знаходиться на земельній ділянці площею 6 891 кв. м.

Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію № 2233"А" від 28.02.1994 року Тираспольське монтажне управління Треста "Молделектромонтаж" перереєстроване на державне підприємство Тираспольське монтажне управління "Молделектромонтаж" за адресою: 278000, м. Тирасполь, вул. Монтажників, 2.

28 грудня 1998 року між Тираспольським електромонтажним управлінням (Орендодавець) та малим підприємством "Аліса" (Орендар) був укладений договір про передачу в оренду базу відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" в смт. Затока.

Відповідно до пункту 1.2 Договору база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" передана малому підприємству "Аліса" в оренду строком на 5 років з 01.01.1999 року по 31.12.2003 року.

Між малим підприємством "Аліса" та МІНІ "Вектор-Плюс" 07.05.2000 року укладено договір підряду на будівництво, відповідно до якого МПП "Вектор- Плюс" взяло на себе зобов'язання по збірці та монтажу дерев'яних будинків на базі відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1". Зазначені роботи виконані в травні 2000 року, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт № 7.

28 квітня 2001 року між державним підприємством Тираспольське монтажне управління "Молделектромонтаж" (Орендодавець) та малим підприємством "Аліса" (Орендар) укладений договір № 4 про передачу в оренду бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" в смт. Затока. Відповідно до пункту 3.1 Договору оренди, база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" передана малому підприємству "Аліса" в оренду строком на 10 років з 01.01.2001 року по 31.12.2010 року. Додатковою угодою від 23.07.2002 року строк оренди був збільшений до 31.12.2012 року.

Рішенням Затоківської селищної ради № 550 від 28.12.2000 року затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,7499 га під розміщення бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" та надано малому підприємству "Аліса" у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 5 років земельну ділянку загальною площею 0,7499 га в тому числі: під розміщення бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" - 0,6914 га та під розміщення парковки автотранспорту - площею 0,0585 га в смт. Затока. Також вирішено укласти із малим підприємством "Аліса" договір оренди земельної ділянки.

Рішенням Затоківської селищної ради № 794 від 22.06.2001 року внесено зміни в пункт 2 Рішення № 550 від 28.12.2000 року, який викладено в наступній редакції: "Надати МП "Аліса" у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди терміном 10 років земельну ділянку загальною площею 0,7499 га в тому числі: під розміщення бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" - 0,6914 га, під розміщення парковки автотранспорту - площею 0,0585 га в Сонячному курортному районі смт. Затока".

На підставі зазначених рішень сесії Затоківської селищної ради 22.08.2001 року між Затоківською селищною радою та малим підприємством "Аліса" укладено договір оренди земельної ділянки.

Рішенням виконавчого комітету Затоківської селищної ради № 569 від 16.11.2007 року базі відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" присвоєна юридична адреса: АДРЕСА_1.

На підставі протоколу № 3 від 29.09.2011 року Міністерство економіки ПМР запропонувало малому підприємству "Аліса", як належному виконавцю умов договорів оренди та орендарю, який мав першочергове право на купівлю майна бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", використати першочергове право купівлі майна бази відпочинку.

Мале підприємство "Аліса" скориставшись своїм правом на першочергову купівлю орендованого майна бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", 03.10.2011 року уклало з Міністерством економіки Придністровської Молдавської Республіки договір купівлі-продажу №11-03 майна за кордоном, яке знаходиться на балансі ДУП Монтажне управління "Молделектромонтаж", що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Відповідно до пункту 5 Договору сума Договору складає 37 100 дол. США, що еквівалентно 385 840 рубл. ПМР.

На підставі листа Затоківської селищної ради № 1263/01-29/3 від 08.09.2011 року та доданих до нього копії документів мале підприємство "Аліса" повідомлено, що відповідно до рішення селищної ради № 481 від 23.08.2011 року договір оренди земельної ділянки від 22.08.2011 року ,укладений між Затоківською селищною радою та малим підприємством "Аліса", припинено у зв'язку з закінченням терміну на який його було укладено, база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" є державною власністю України, мале підприємство "Аліса" зобов'язано повернути земельну ділянку в місячний строк.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про підприємства, установи, організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України" від 10.09.1991 року № 1540 XII та ст. 1 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності від 11.08.1994 року, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності та Протоколу між Кабінетом міністрів України і Урядом Республіки Молдова про внесення змін до Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Молдова про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності від 11 серпня 1994 року" від 12.07.2001 року №2666-11 майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташовані на території України є державною власністю України.

З метою реалізації Угоди від 11.08.1994 року молдавською стороною висунуто майнові претензії перед державою Україна в особі Фонду державного майна України щодо бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", забудовником якої було підприємство колишнього союзного підпорядкування - Тираспольське монтажне управління Тресту "Молделектромонтаж" Міністерства монтажних і спеціалізованих будівельних робіт СРСР. Проте, відповідно до висновку Фонду державного майна України щодо правового статусу майна бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" (смт. Затока, Білгород-Дністровський район, Одеська область) надані молдавською стороною документи не дають підстав зробити висновок, що будівництво бази відпочинку фінансувалось за рахунок власних коштів забудовника, що в свою чергу не дає можливості визнати зазначену базу відпочинку власністю Республіки Молдова.

Наказом Фонду державного майна України від 18.10.2004 року № 2176 затверджено вказаний висновок, відповідно до якого база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" є державною власністю України.

Матеріали справи № 916/2773/15 не містять будь-яких доказів того, що Міністерство економіки Придністровської Молдавської Республіки було власником об'єкта купівлі-продажу, а отже, воно не мало повноважень щодо розпорядженням майном бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, зокрема, щодо його продажу іншій особі. Крім цього, малому підприємству "Аліса" було відомо, що база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" є державною власністю України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції з посиланням на ст. 75 ГПК України зробив висновок, що обставини встановлені рішеннями суду у зазначеній справі мають приюдиційне значення, а отже  не підлягають доказуванню обставини щодо належності бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" до державної власності України, відсутності у Міністерства економіки Придністровської Молдавської Республіки права розпоряджатись базою відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", обізнаності малого підприємства "Аліса" на момент укладення договору купівлі-продажу № 11-03 від 03.10.2011 року про те, що база відпочинку є державною власністю України та відсутності будь-яких правових підстав щодо володіння та користування малим підприємством "Аліса" вказаним майном.

Також місцевий суд дійшов висновку, що в матеріалах справи містяться беззаперечні докази користування МП "Аліса" з 1998 року вказаним у позові майном. За таких обставин суд вважає твердження ПП "Готельний комплекс "Курорт Еліт" щодо невибуття з володіння, користування та розпорядження держави оспорюваного майна такими, що спростовуються вищевказаними матеріалами справи.

Також місцевий суд вказав, що з  матеріалів справи вбачається, що Фонд державного майна України листом від 01.07.2016 № 10-17-12458 звернувся до Затоківської селищної ради з проханням терміново поінформувати щодо стану зберігання майна бази відпочинку та листом від 05.07.2016 № 10-17-12807 звернувся до Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури, Генеральної прокуратури України стосовно вжиття заходів щодо недопущення псування та знищення державного майна.

У відповідь на звернення Фонду державного майна України, Затоківською селищною радою було здійснено незаконне відчуження земельної ділянки, на якій знаходиться база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" Приватному підприємству "ГК "Курорт Еліт" відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 08.06.2017 який зареєстрований в реєстрі № 1367.

В ході розгляду справи № 916/759/16 ухвалою суду від 11.04.2017 року призначено судову будівельно-технічну експертизу для встановлення знаходження будівель та споруд бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", які зазначені в наказі Фонду державного майна України № 2176 від 18.10.2004 та рішенні  господарського суду Одеської області від 17.12.2015 у справі № 916/2773/15, на земельній ділянці, загальною площею 0,6914 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованій за адресою: АДРЕСА_1; а також для визначення конкретно будівель та споруд, зокрема, бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", які розташовані на вказаній земельній ділянці /вказати їх площу та технічний стан/.

У висновку експерта № 280/17, складеним 24.01.2018 року /том 4 а.с. 105-130/ зазначено повну характеристику об'єкту дослідження на підставі документів, наданий для цього, зокрема, технічного паспорту, наказів ФДМУ, інвентаризаційної справи тощо. 

Також висновком встановлено, конструктивні елементи будівель та споруд, які розташовані в межах досліджуваної земельної ділянки, знаходяться у зруйнованому технічному стані. Визначити в повному обсязі конструктивні та об'ємно-планувальні показники, функціональне призначення об'єктів дослідження технічно не надається можливим. Виняток становить нежитлова будівля, яка розташована з лівої сторони від входу на обстежувану ділянку. Технічний стан вказаної будівлі характеризується як "незадовільний". За технічними характеристиками обстежувана будівля є найбільш наближеною до будівлі охорони літ. "В" бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1". Відповісти на поставлене питання, чи розташовані будівлі та споруди бази відпочину "ІНФОРМАЦІЯ_1", які зазначені в наказі Фонду державного майна України № 2176 від 18.10.2004 та рішенні  господарського суду Одеської області від 17.12.2015 у справі № 916/2773/15, на земельній ділянці загальною площею 0,6914 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, не надається можливим. Досліджувані конструктивні елементи будівель та споруд, які знаходяться у зруйнованому технічному стані, та нежитлова будівля, яка розташована з лівої сторони від входу на обстежувану земельну ділянку, фактично розташовані в межах земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

З урахуванням вказаного, місцевий суд дійшов  висновку, що відповідачі у справі незаконно заволоділи державним майном, що підтверджується дослідженими судом рішеннями судів, які мають преюдиціальне значення для вирішення даної справи, а також поданням малим підприємством "АЛІСА" позову до Фонду державного майна України, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_10, та за участю прокуратури Одеської області, про визнання права власності за набувальною давністю /справа господарського суду Одеської області № 916/2773/15/. Вказані обставини свідчать про однозначне порушення прав та інтересів позивача, що зумовило звернення прокурора із позовом про витребування майна.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходження малого підприємства "АЛІСА" /код ЄДРПОУ 19061323/ - 67772, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Положеннями ст. 93 ЦК України визначено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Вказана обставина, а саме факт реєстрації місцезнаходження малого підприємства "АЛІСА" /код ЄДРПОУ 19061323/ за адресою спірного майна - 67772, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", свідчить про знаходження підприємства малого підприємства "АЛІСА" за адресою спірного майна, що окрім іншого також вказує на порушення підприємством прав Фонду державного майна України як власника майна.

Приймаючи до уваги, що база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" вибула з володіння держави Україна поза її волі, про що було достовірно відомо малому підприємству "Аліса" є правові підстави для її витребування від відповідача на користь Фонду державного майна України,  а саме: їдальню літ. "А" загальною площею 581,1 кв. м.; будівлю охорони літ. "В" загальною площею 18,6 кв. м.; умивальник-душову літ. "Є" загальною площею 51,7 кв. м.; будівлю літ. "Ж" загальною площею 91,4 кв. м.; більярдну літ. "З" загальною площею 47,2 кв. м.; склад літ. "Л" загальною площею 42,9 кв. м.; будівлю літ. "О" загальною площею 22,1 кв. м.; туалет літ. "Н" загальною площею 22,9 кв. м., а також будівлі тимчасового характеру відповідно до опису майна за кордоном, яке знаходиться на балансі державного підприємства Тираспольського монтажного управління "Молделектромонтаж" доданого до акту прийому-передачі б/н від 04.11.2011 та зобов'язання вказане підприємство звільнити зазначене державне майно.

Судовими рішеннями у справі № 916/2773/15 встановлено, що відповідно до проведеної КП "Білгород-Дністровське БТІ" інвентаризації адміністративна будівля літ. "Б", яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 154,4 кв.м. є частиною бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1".

На підставі рішення засновника приватного підприємства "ЛАЗУРНА 19" №5 від 06.02.2017р. змінено найменування підприємства з приватного підприємства "ЛАЗУРНА 19" на приватне підприємство "Готельний комплекс "Курорт Еліт", у зв'язку з чим статут підприємства викладено в новій редакції, державну реєстрацію якого проведено в установленому законом порядку, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.02.2017р.

Враховуючи, що адміністративна будівля загальною площею 154,4 кв. м. бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" вибула з володіння держави Україна поза її волі є правові підстави для її витребування від ПП "Готельний комплекс "Курорт Еліт" на користь Фонду державного майна України на підставі ст. 387 ЦК України та зобов'язання вказане приватне підприємство звільнити зазначене державне майно.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції  дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову  прокурора про витребування майна з чужого незаконного володіння. 

При цьому місцевий суд відмовив у задоволенні зустрічної позовної заяви вказавши про те, що враховуючи скасування ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 02.09.2014 року, на підставі саме якої державним реєстратором Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Гриценком І.С. було зареєстровано право власності за ОСОБА_8, який в подальшому на підставі договору дарування № 1950 та № 1952 від 13.10.2014 року, подарував адміністративну будівлю літ. "А", яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 154,4 кв.м. приватному підприємству "ЛАЗУРНА 19" /правонаступником якого є ПП "ГК Курорт Еліт"/,   відсутні правові підстави  для державної реєстрації права власності за ПП "ГК Курорт Еліт" на об'єкт нерухомості - адміністративну будівлю літ. "А", яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 154,4 кв. м.

Апеляційний господарський суд погодився з висновком місцевого суду, вказавши  наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор свої вимоги про витребування спірного індивідуально визначеного майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, обґрунтовує тим, що спірне майно бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" є державною власністю, управління яким відповідно до законодавства здійснює Фонд державного майна України, який не розпоряджався цим майном на користь МП "Аліса" та ПП "Лазурна 19", правонаступником якого на даний час є Приватне підприємство "Готельний Комплекс "Курорт Еліт", у зв'язку з чим волі власника - держави щодо відчуження зазначеного майна не було. Спірне майно вибуло з володіння держави поза її волі, а відповідачі безпідставно заволоділи ним і відмовляються добровільно повернути це майно державі, що позбавляє державу в особі Фонду державного майна України можливості здійснювати передбачувані законом правомочності щодо володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Апеляційним судом установлено та матеріалами справи підтверджено факт, що станом на момент вирішення даного спору спірне майно бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" є державною власністю України, управління яким відповідно до ст. 4 Закону України "Про Фонд державного майна України" здійснює Фонд державного майна України. Разом з цим, Фонд державного майна України не розпоряджався майном бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" на користь малого підприємства "Аліса" та ПП "Лазурна 19", правонаступником якого на даний час є Приватне підприємство "Готельний Комплекс "Курорт Еліт", у зв'язку з чим волі власника - держави Україна щодо відчуження зазначеного майна не було. Це майно вибуло із володіння позивача, оскільки було самовільно захоплено відповідачем малим підприємством "Аліса", знаходиться в натурі у незаконному володінні відповідача та використовується останнім без належних правових підстав. 

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність користування спірним майном.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України про витребування спірного майна із чужого незаконного володіння, оскільки прокурором доведено суб'єктивне право держави на витребуване майно, факт вибуття цього майна з її володіння і наявність майна у незаконному володінні відповідача малого підприємства "Аліса" та відсутність у останнього правових підстав для володіння майном. 

Судовим рішенням у справі № 916/2773/15 також встановлено факт, що відповідно до проведеної КП "Білгород-Дністровське БТІ" інвентаризації адміністративна будівля, загальною площею 154,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, є складовою частиною майна бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1".

З наявних у справі матеріалів вбачається, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2014 року у цивільній справі № 495/3285/14-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_12 про стягнення заборгованості за договором позики було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 та визнано за останнім право власності на адміністративну будівлю літ. "А", загальною площею 154,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, Фонд державного майна України, будучи власником спірного майна, не був учасником даного спору.

Рішенням державного реєстратора Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції за № 15886766 від 18.09.2014 року на підставі вказаної ухвали суду за ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на адміністративну будівлю літ. "А", загальною площею 154,4 кв.м.

У наступному, ОСОБА_8 на підставі договорів дарування від 13.10.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованих в реєстрі за  № 1950 та №1952, подарував зазначене нерухоме майно приватному підприємству "ЛАЗУРНА 19", правонаступником якого є ПП "ГК "Курорт Еліт", яке залишається власником майна до теперішнього часу.

Проте, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.01.2015 року у справі № 495/3285/14-ц ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 02.09.2014 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 26.03.2015р. справу № 495/3285/14-ц за цивільним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_12 про стягнення заборгованості за договором позики залишено без розгляду.

Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.10.2014р. № 28003191 та № 28003776 власником спірної адміністративної будівлі літ. "А", загальною площею 154,4 кв.м., було приватне підприємство "ЛАЗУРНА 19" на підставі вищевказаних договорів дарування, правонаступником якого відповідно до свого статуту є приватне підприємство "Готельний комплекс "Курорт Еліт" у зв'язку зі зміною найменування підприємства, згідно з рішенням засновника № 5 від 06.02.2017 року. 

Таким чином, судом встановлено, що на момент звернення прокурора до господарського суду з даним позовом власником спірної адміністративної будівлі літ. "А" було ПП "ЛАЗУРНА 19", а на момент вирішення даного спору судом першої інстанції є ПП "ГК "Курорт Еліт".

Звертаючись до господарського суду з даним позовом прокурор вказував те, що оскільки майно бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", зокрема спірна адміністративна будівля, було придбано ПП "Лазурна 19", пізніше перейменоване на ПП "Готельний комплекс "Курорт Еліт", у ОСОБА_8, який не мав законного права на розпорядження цим майном, адже одержав його у власність на підставі незаконної ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2014 року у справі № 495/3285/14-ц, у наступному скасованої апеляційним судом Одеської області, та поза волею власника - держави в особі Фонду державного майна України, то наявні всі законні підстави для витребування спірного майна у ПП "Готельний комплекс "Курорт Еліт", як у добросовісного набувача, згідно зі ст. 388 ЦК України.

Апеляційним судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_8 набув право власності на спірну адміністративну будівлю з використанням незаконної ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 26.03.2015р. у цивільній справі № № 495/3285/14-ц, в якій дійсний власник спірного майна - Фонд державного майна України не брав участі, що свідчить про вибуття вищевказаного нерухомого майна з володіння держави Україна не з її волі, а внаслідок незаконних дій сторонніх осіб. 

З огляду на наведене та враховуючи, що спірна адміністративна будівля, загальною площею 154,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вибула з володіння позивача поза його волею і у наступному право власності на вказане майно було зареєстровано за відповідачем, тому місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для витребування зазначеного майна у відповідача на підставі ч. 3 ст. 388 ЦК України, який набув це майно безвідплатно за договорами дарування від 13.10.2014р. у ОСОБА_8, який не мав права його відчужувати.            

Крім того суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи позивача за зустрічним позовом про те, що його позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки він набув право власності на спірне майно на підставі договорів дарування від 13.10.2014р. укладених з ОСОБА_8, який на момент укладення цих договорів мав право розпоряджатись своєю власністю - спірною будівлею, в тому числі відчужувати її на користь третіх осіб, оскільки незаконна ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 02.09.2014р. вважається такою, що втратила чинність, лише з 28.01.2015 року, тобто з моменту її скасування апеляційним судом Одеської області, є помилковими, оскільки судом установлено, що дійсний власник спірного майна не був стороною вищезгаданих правочинів та учасником відповідного судового процесу. Окрім того, в межах цього судового процесу не відбулося примусове вилучення майна у дійсного власника із подальшим продажем в порядку виконання судового рішення, а також не ухвалювалося рішення щодо припинення права власності держави Україна на підставі ст. 346 ЦК України. 

Таким чином, висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову є законним та обґрунтованим.

Розглядаючи доводи касаційної скарги та заперечення на неї суд касаційної інстанції вважає за необхідне відмітити наступне.

В постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 914/1953/17 був зроблений наступний правовий висновок, з яким повністю погоджується колегія суддів по даній справі:
"Відповідно до частини 1 до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд (стаття 319 цього Кодексу). 
Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 328 названого Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом статей 317, 326 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до статті 388 цього Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник. Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом"). 
Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто в особи, яка не мала права ним розпоряджатися.
Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння. 
Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин. 
Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння.
Під час розгляду вимог про витребування майна у його набувача необхідно урахувати всі умови, передбачені статтею 388 Цивільного кодексу України, а саме:
1) власник чи титульний володілець не має можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 
2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 
3) майно, яке підлягає віндикації, повинно бути індивідуально визначеним; 
4) віндикаційний позов має недоговірний характер і спрямований на захист речових прав; 
5) між позивачем і відповідачем немає договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов'язально-правових способів."
Крім того, колегія суддів касаційного суду по справі, що переглядається, вважає за необхідне додатково відмітити таке.
Відповідно до ч.1 ст.397 Цивільного кодексу України:
"Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе."
Таким чином, для витребування спірного майна з чужого незаконного володіння має бути:
1. встановлено та ідентифіковано чіткі об'єкти спірного індивідуального визначеного майна;
2. підтверджено право власності або законного володіння у власника або титульного володільця на ці об'єкти; 
3. підтверджено існування в натурі цих об'єктів, як предметів матеріального світу, на момент подачі позову та прийняття рішення про витребування такого майна;
4. підтверджено, що відповідач саме на момент подачі позову та прийняття рішення фактично тримає його у себе, внаслідок чого власник чи титульний володілець не має можливості здійснювати фактичне володіння над річчю.
З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції приймає до уваги таке.

Предметом позову є витребування значного переліку будівель та споруд, основними з яких є будиночки, які, в свою чергу, визначені будівлями тимчасового характеру.

Судами попередніх інстанцій встановлено з судових рішень у  справі № 916/2773/15 такі обставини:   

"Актом державної приймальної комісії від 20.07.1981 року прийнято в експлуатацію базу відпочину Тираспольського монтажного управління. Відповідно до даного акту, будівництво бази відпочинку здійснювалось власними силами ТМУ Треста "Молделектромонтаж" в період з травня 1979 року по лютий 1980 року, а збір та встановлення будиночків відбулось у 1981 році. До складу бази відпочинку увійшли наступні будівлі та споруди: їдальня, червоний куточок, підсобні приміщення, пральня, умивальник, вигрібна яма, водозбірник, душова."

"Між малим підприємством "Аліса" та МІНІ "Вектор-Плюс" 07.05.2000 року укладено договір підряду на будівництво, відповідно до якого МПП "Вектор- Плюс" взяло на себе зобов'язання по збірці та монтажу дерев'яних будинків на базі відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1". Зазначені роботи виконані в травні 2000 року, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт № 7."

Таким чином, судами встановлено, що будівництво на спірній базі відбувалося як у 1979-1981 роках, так і у 2000 році.   

Крім того, вказано, що судовими рішеннями у справі № 916/2773/15 встановлено, що відповідно до проведеної КП "Білгород-Дністровське БТІ" інвентаризації адміністративна будівля літ. "Б", яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 154,4 кв.м. є частиною бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", проте, не вказано, ким та коли ця будівля побудована. 

Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України "Про підприємства, установи, організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України" від 10.09.1991 року № 1540 XII:
Стаття 1. Встановити,  що  майно  та   фінансові    ресурси підприємств,  установ,  організацій  та  інших  об'єктів  союзного  підпорядкування, розташованих на території  України,  є  державною власністю України.

Стаття 2. Кабінету Міністрів  України, в основному до 1 жовтня 1991 року, забезпечити перехід  зазначених  підприємств, установ та організацій у відання органів  державного  управління. Повністю закінчити цю роботу до 1 грудня  1991 року. Майно цих підприємств передати Фонду державного майна."

Даний закон набрав чинності з 10.09.1991.

На вказаний момент підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначалися ст.4 Цивільного кодексу УРСР.

На даний момент підстави виникнення цивільних прав та обов'язків передбачені ст.11 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, в оскаржуваних судових рішеннях суду першої та апеляційної інстанції не міститься посилання, в який саме момент, на які саме конкретно будівлі та споруди на спірній базі та на підставі яких нормативно-правових актів або правовстановлюючих документів виникло право державної власності України та, головне, якими доказами це підтверджується і, в першу чергу, чіткий перелік майна, яке існувало на момент виникнення зазначеного права, а також де ці питання визначені  у судових рішеннях по  справі № 916/2773/15.

Поряд з цим, як зазначено вище, в ході розгляду справи № 916/759/16 ухвалою суду від 11.04.2017 року призначено судову будівельно-технічну експертизу для встановлення знаходження будівель та споруд бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", які зазначені в наказі Фонду державного майна України № 2176 від 18.10.2004 та рішенні  господарського суду Одеської області від 17.12.2015 у справі № 916/2773/15, на земельній ділянці, загальною площею 0,6914 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованій за адресою: АДРЕСА_1; а також для визначення конкретно будівель та споруд, зокрема, бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", які розташовані на вказаній земельній ділянці /вказати їх площу та технічний стан/.

У висновку експерта № 280/17, складеного 24.01.2018 року /том 4 а.с. 105-130/ зазначено повну характеристику об'єкту дослідження на підставі документів, наданих для цього, зокрема, технічного паспорту, наказів ФДМУ, інвентаризаційної справи тощо. 

Також висновком встановлено, конструктивні елементи будівель та споруд, які розташовані в межах досліджуваної земельної ділянки, знаходяться у зруйнованому технічному стані. Визначити в повному обсязі конструктивні та об'ємно-планувальні показники, функціональне призначення об'єктів дослідження технічно не надається можливим. Виняток становить нежитлова будівля, яка розташована з лівої сторони від входу на обстежувану ділянку. Технічний стан вказаної будівлі характеризується як "незадовільний". За технічними характеристиками обстежувана будівля є найбільш наближеною до будівлі охорони літ. "В" бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1". 

Таким чином, суди попередніх інстанцій виклали в рішеннях цей висновок, проте, не надали йому оцінку та, з урахуванням вищевказаних встановлених висновком обставин, не зазначили, якими саме доказами підтверджується існування в натурі на момент звернення з позовом та прийняття спірних рішень зазначених в позові будівель та споруд, як предметів матеріального світу.   

При цьому, як на докази визначення цього переліку майна суд першої інстанції послався на опис майна за кордоном, яке знаходиться на балансі державного підприємства Тираспольського монтажного управління "Молделектромонтаж" доданого до акту прийому-передачі б/н від 04.11.2011, тобто, опис, складений більш ніж за 6 років до прийняття судового рішення.  

При цьому місцевим судом не надана оцінка того, чи є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом як існування такого майна в натурі на момент звернення з позовом та прийняття судового рішення, так і підтвердження існування права власності саме на цей перелік будівель і споруд і саме за державою Україна, зазначеного  опису майна, який  є додатком до Акту прийому - передачі від 04.11.2011, а Акт прийому-передачі є додатком до договору купівлі-продажу від 03.11.2011 р, укладеного між Міністерством економіки Придністровської Молдавської Республіки, яка є самопроголошеною та невизнаною державою, та  МП "Аліса".

В постанові суду апеляційної інстанції відсутнє посилання на докази підтвердження як існування такого чіткого переліку майна в натурі на момент звернення з позовом та прийняття судового рішення, так і підтвердження існування права власності саме на цей перелік будівель і споруд і саме за державою Україна.
Також судом апеляційної інстанції вказано, що статтею 349 ЦК України визначено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.
Разом з тим, в матеріалах справи не міститься доказів внесення таких змін до державного реєстру щодо припинення права власності на спірне майно у зв'язку з його знищенням, чим спростовується безпідставне твердження скаржника про те, що станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення такого об'єкту як база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» не існувало.      
Проте, апеляційним судом не зазначено, яким чином сам по собі факт реєстрації  права на майно безумовно і беззаперечно підтверджує реальне існування такого майна в натурі.  

З приводу фактичного перебування спірного майна саме у відповідачів суди зазначили, що в матеріалах справи містяться беззаперечні докази користування МП "Аліса" з 1998 року по теперішній час  вказаним у позові майном. За таких обставин суд вважає твердження ПП "Готельний комплекс "Курорт Еліт" щодо невибуття з володіння, користування та розпорядження держави оспорюваного майна такими, що спростовуються вищевказаними матеріалами справи.

Фактично, судами з цього приводу зазначено лише наступне.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходження малого підприємства "АЛІСА" /код ЄДРПОУ 19061323/ - 67772, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Положеннями ст. 93 ЦК України визначено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Вказана обставина, а саме факт реєстрації місцезнаходження малого підприємства "АЛІСА" /код ЄДРПОУ 19061323/ за адресою спірного майна - 67772, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", свідчить про знаходження підприємства малого підприємства "АЛІСА" за адресою спірного майна, що окрім іншого також вказує на порушення підприємством прав Фонду державного майна України як власника майна.
Разом з тим, як зазначено вище, відповідно до вимог ст.ст.387, 388, ч.1 ст.397 Цивільного кодексу України необхідне доведення, що відповідач саме на момент подачі позову та прийняття рішення фактично тримає у себе спірне майно, внаслідок чого власник чи титульний володілець не має можливості здійснювати фактичне володіння над річчю.
Проте, апеляційним судом не зазначено, яким чином в даному випадку сам по собі факт реєстрації  юридичної особи - відповідача 1 в певну дату за певною адресою безумовно і беззаперечно підтверджує, що відповідачі саме на момент подачі позову та прийняття рішення фактично тримають у себе спірне майно, внаслідок чого держава в особі Фонду державного майна України не має можливості здійснювати фактичне володіння над річчю.
Перелік інших беззаперечних доказів такого фактичного тримання в оскаржуваних рішеннях відсутній. 
Крім того, суди першої та апеляційної інстанції зазначили, що з      матеріалів справи вбачається, що Фонд державного майна України листом від 01.07.2016 № 10-17-12458 звернувся до Затоківської селищної ради з проханням терміново поінформувати щодо стану зберігання майна бази відпочинку та листом від 05.07.2016 № 10-17-12807 звернувся до Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури, Генеральної прокуратури України стосовно вжиття заходів щодо недопущення псування та знищення державного майна.
У відповідь на звернення Фонду  державного майна України, Затоківською селищною радою було здійснено незаконне відчуження земельної ділянки, на якій знаходиться база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» Приватному підприємству «ГК «Курорт Еліт» відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 08.06.2017 який зареєстрований в реєстрі № 1367.
При цьому, в оскаржуваних рішеннях відсутнє будь-яке посилання на нормативно-правові та фактичні підстави для висновку саме про незаконне відчуження земельної ділянки, як і зазначення, де в позові прокурором була заявлена така позовна вимога про оскарження вказаного відчуження.    

Згідно з ч.ч.1,5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України:
"1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи."

Разом з тим, суди попередніх інстанції вищевказані обставини та доводи і докази відповідачів про відсутність факту володіння ними спірним майном та неможливість такого володіння державою України в особі ФДМУ, як і доводів та доказів щодо відсутності існування в натурі спірного майна, що б дало реальну змогу виконати рішення про його повернення, належним чином з наданням відповідної оцінки не дослідили.    

В свою чергу, перевірка і переоцінка доказів та встановлення по новому фактичних обставин справи в силу положень наведеної ч.2 ст.300 Господарського процесуального кодексу України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014:

"Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року)."

Згідно з п.2 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України:
"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:
2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду."

Відповідно до п.1 ч.3 ст.310 Господарського процесуального кодексу України:
"Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази."

На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги та скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зв'язку зі скасуванням попередніх судових рішень і передачею справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України,   Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу   Приватного підприємства "Готельний комплекс "Курорт Еліт" на рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 у справі №916/759/16  задовольнити частково. 

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 11.04.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 у справі №916/759/16 скасувати повністю, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             І. Кушнір

Судді                                                                                                          Є. Краснов

                                                                                                                         Г. Мачульський