П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 серпня 2018 року
м. Київ
Справа № 815/5439/17
Провадження № 11-651апп18
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Саприкіної І. В.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну Малого приватного підприємства «Кошеленко» (далі МПП «Кошеленко») на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року (у складі колегії суддів Кравця О. О., Домусчі С. Д., Коваля М. П.) у справі за позовом МПП «Кошеленко» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області  (далі - РВ ФДМУ по Одеській області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИЛА:
У жовтні 2017 року МПП «Кошеленко» звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до РВ ФДМУ по Одеській області, у якому просило:
- визнати протиправною бездіяльність РВ ФДМУ по Одеській області щодо ненадання МПП «Кошеленко» акта підсумкової перевірки «закритого складу металів» про виконання ним умов договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 29 серпня 1997 року № 3688 за адресою: м. Одеса, 21-й км Старокиївської дороги (Старокиївська дорога, 21 км), будинок 41 а;
- зобов'язати відповідача надати МПП «Кошеленко» акт підсумкової перевірки «закритого складу металів» про виконання ним умов договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 29 серпня 1997 року № 3688 за вищевказаною адресою. 
На обґрунтування своїх вимог МПП «Кошеленко» зазначив, що відповідач, в порушення норм чинного законодавства здійснивши перевірку виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, не надав акт підсумкової перевірки, з урахуванням, що умови договору позивачем виконані в повному обсязі.
Одеський окружний адміністративний суд постановою від 30 листопада 2017 року позов задовольнив.
Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 28 березня 2018 рокускасував постанову суду першої інстанції і закрив провадження в цій справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки справа підлягає розгляду в порядку господарського, а не адміністративного судочинства.
У квітні 2018 року МПП «Кошеленко» звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою про скасування постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року і направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, оскільки вважає, що цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 05 червня 2018 року згадану вище справу передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 6 ст. 346 КАС України, оскільки учасник справи оскаржує судове рішення апеляційної інстанції з підстави порушення правил предметної юрисдикції.
З матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 1997 року між РВ ФДМУ по Одеській області (продавець) та МПП «Кошеленко» (покупець) укладено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва № 3688, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю державне майно незавершеного будівництва - «закритий склад металів», що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, 21-й км Старокиївської дороги, на земельній ділянці загальною площею 4,1 га. Покупець зобов'язаний закінчити будівництво цього об'єкта у ІІІ кварталі 2000 року згідно з перспективним планом добудування незавершеного будівництва.
Об'єкт незавершеного будівництва переданий позивачу 02 вересня 1997 року за актом приймання-передачі майна № 273.
У подальшому додатковими угодами та договорами вносились зміни до основного договору від 29 серпня 1997 року № 3688 щодо строків закінчення будівництва зазначеного об'єкта незавершеного будівництва та 10 грудня 2015 року цей строк визначено до 01 жовтня 2017 року.
26 вересня 2017 року на нежитлову будівлю «закритий склад металів» зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за № 141172692139 та на підставі цієї декларації і технічного паспорта за позивачем зареєстровано право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 вересня 2017 року.
20 вересня 2017 року РВ ФДМУ по Одеській області винесено розпорядження № 117-Р про проведення 02 жовтня 2017 року перевірки МПП «Кошеленко» щодо виконання умов договору купівлі-продажу № 3688 від 29 серпня 1997 року з виїздом на об'єкт приватизації.
06 жовтня 2017 року РВ ФДМУ по Одеській області складений акт поточної перевірки № 1/IV-17, у якому зазначено, що умови договору купівлі-продажу № 3688 від 29 серпня 1997 року потребують додаткової перевірки, а в разі невиконання покупцем умов договору, цей акт є підставою для застосування органом приватизації санкцій, передбачених Законом України від 04 березня 1992 року № 2163-XII «Про приватизацію державного майна» (далі - Закон № 2163-XII).
Підставою для такого висновку слугувало те, що хоч візуально об'єкт будівництва - «закритий склад металів» має добудований вигляд, однак Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради листом від 05 жовтня 2017 року № 01-6/654-ПР повідомило відповідача про проведення щодо цього об'єкта позапланової перевірки з додержання вимог містобудівного законодавства, а тому остаточне рішення може бути прийнято тільки після завершення цієї перевірки.
Інших підстав щодо не складення відповідачем акта підсумкової перевірки в акті поточної перевірки не зазначено.
13 жовтня 2017 року позивач звернувся до РВ ФДМУ по Одеській області із заявою про надання акта підсумкової перевірки, проведеної за адресою: м. Одеса, 21-й км Старокиївської дороги, 41 а, однак такого акту він не отримав.
Вважаючи дії РВ ФДМУ по Одеській області протиправними й такими, що порушують права та інтереси МПП «Кошеленко», позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом. 
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи про оскарження судового рішення апеляційної інстанції з підстав порушення правил предметної юрисдикції, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.
Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України, в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом).
Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Спором адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України). 
Наведені норми узгоджуються з положеннями ст. 2, 4 та 19 КАС України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. 
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Як установлено матеріалами справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до РВ ФДМУ по Одеській області (власника державного майна), оскільки вважає протиправною бездіяльність відповідача стосовно нескладення акта підсумкової перевірки з виконання позивачем умов договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва.
За правовою позицією позивача, протиправною бездіяльністю відповідача порушено норми Закону № 2163-XII, Порядку контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об'єктів приватизації державними органами приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України (далі - ФДМУ) від 10 травня 2012 року № 631 та Положення про порядок приватизації об'єктів незавершеного будівництва, затвердженого наказом Фонду державного майна від 11 вересня 2000 року № 1894, а тому його позов підлягає задоволенню.
Однак, Велика Палата Верховного Суду не погоджується з цим з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 09 грудня 2011 року № 4107-VI «Про Фонд державного майна України» (далі - Закон № 4107-VI) ФДМУє центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 4107-VI ФДМУ у сфері своєї діяльності, зокрема, здійснює повноваження власника державного майна у процесі приватизації та контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; здійснює продаж державного майна в процесі його приватизації; підписує акти приймання-передачі державного майна, у тому числі акцій (часток, паїв), у процесі утворення господарських товариств; приймає рішення про приватизацію; здійснює контроль за виконанням умов договорів купівлі-продажу державного майна.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що ФДМУмає не тільки владні управлінські функції, а й такі, що не містять владної складової, та спрямовані на організаційні та майнові відносини.
У цій справі відносини між учасниками справи виникли на підставі укладеного договору купівлі-продажу державного майна, де відповідач, як власник цього майна здійснював продаж об'єкта незавершеного будівництва, і дії щодо складення акта підсумкової перевірки є завершальною стадією переходу права власності на об'єкт договору від одного суб'єкта до іншого, а тому спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.
Таким чином, з урахуванням суб'єктного складу сторін та характеру спірних правовідносин ця справа підлягає розгляду в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з установленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів (абз. 2 ч. 1 ст. 2 ГПК України).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам, зокрема, підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна.
Ураховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад сторін у справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі є обґрунтованим, оскільки ця справа має вирішуватися в порядку господарського судочинства. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАСУкраїни суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.
Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду 
ПОСТАНОВИЛА:
Касаційну скаргу Малого приватного підприємства «Кошеленко» залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач | | | І. В. Саприкіна
Судді: | | |
| Н. О. Антонюк С. В. Бакуліна В. В. Британчук Д. А. Гудима В. І. Данішевська О. С. Золотніков  О. Р. Кібенко | | В. С. Князєв  Л. М. Лобойко  О. Б. Прокопенко Л. І. Рогач О. С. Ткачук В. Ю. Уркевич О. Г. Яновська