ПОСТАНОВА
Іменем України

04 вересня 2018 року 
м. Київ
справа №2а-12531/12/2670
касаційне провадження №К/9901/832/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
за участю секретаря Жидецької В.В.
представника позивача - Буняка Ю.І.
представників відповідача - Дмитренка О.О., Перепелюка О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тон-Інтер» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 (головуючий суддя - Желтобрюх І.Л., судді: Мамчур Я.С., Шостак О.О.) у справі № 2а-12531/12/2670 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тон-Інтер» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тон-Інтер» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.06.2012 № 0002192270 та від 29.08.2012               № 0004022270.
Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 13.11.2012 позов задовольнив з підстави доведення Товариством з обмеженою відповідальністю «Тон-Інтер» реального характеру здійснених господарських операцій.
Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 12.09.2013 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2012 скасував та прийняв нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовив.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд з посиланням на пояснення посадових осіб постачальників позивача щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб'єктів господарювання дійшов висновку, що взаємовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тон-Інтер» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПРОЦЕСОР», Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМП ПЛЮС» не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тон-Інтер» оскаржило його в касаційному порядку. 
В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2012.
В обґрунтування своїх вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Тон-Інтер» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 8, 70, 195-1, 202 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції). 
При цьому зазначає, що контрольний захід щодо нього призначено на підставі постанови слідчого в порядку підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а тому в силу пункту 86.9 статті 86 цього Кодексу відповідач не мав права приймати податкові повідомлення-рішення про визначення грошових зобов'язань Товариству з обмеженою відповідальністю «Тон-Інтер» за результатами такої перевірки за відсутності рішення суду у відповідній кримінальній справі.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби на підставі          підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та на виконання постанови старшого слідчого з особливо важливих справ Головного слідчого управління Державної податкової служби України від 10.04.2012 у кримінальній справі № 69-116 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Тон-Інтер» з питань правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за фінансово-господарськими взаємовідносинами з Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМП ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПРОЦЕСОР» за період з 01.01.2008 по 31.12.2010, результати якої оформлено актом від 24.05.2012           № 137/1-22-70-30179286. 
За її наслідками відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку за господарськими операціями з придбання в Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПРОЦЕСОР» та Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМП ПЛЮС» комп'ютерної техніки та супутніх товарів за нікчемними правочинами.
На підставі зазначеного акта перевірки та за наслідками адміністративного оскарження контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.06.2012 № 0002192270, згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1031347,00 грн. за основним платежем та               257836,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також податкове повідомлення-рішення від 29.08.2012 № 0004022270, згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 809897,00 грн. за основним платежем та 202474,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.
Згідно з підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється, зокрема, у випадку, коли отримано постанову суду (ухвалу суду) про призначення перевірки або постанову органу дізнання, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону у кримінальних справах, що перебувають у їх провадженні.
Відповідно до пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду. Матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку. Статус таких матеріалів перевірки та висновків органу державної податкової служби визначається кримінально-процесуальним законом або законом про оперативно-розшукову діяльність. 
Разом з тим, згідно з вимогами пункту 58.4 статті 58 Податкового кодексу України (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі коли судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що матеріали документальної позапланової перевірки, проведеної на виконання постанови слідчого, можуть бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення лише після винесення судом обвинувального вироку, що набрав законної сили, або винесення рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами. 
Таке правозастосування узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27.01.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Києві, Державної податкової адміністрації України, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, а також від 17.11.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Салді-сервіс» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.
Тобто, положення пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин) щодо заборони контролюючому органу приймати податкове повідомлення-рішення про визначення грошового зобов'язання платнику податків за результатами перевірки, призначеної в рамках кримінальної справи, за відсутності рішення суду у відповідній кримінальній справі, мають імперативний характер, про що чітко зазначено в наведених судових актах Верховного Суду України.
У справі, що розглядається, судом першої інстанції встановлено, що на момент складання оскаржуваних актів індивідуальної дії відповідне рішення суду в кримінальній справі № 69-116, в рамках якої призначено розглядувану перевірку позивача, прийнято не було, що, враховуючи викладене вище, обумовлює протиправність цих податкових повідомлень-рішень.
Згідно з частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За правилами пункту 3 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Враховуючи те, що рішення суду апеляційної інстанції не відповідає закону, воно підлягає скасуванню. 
В той же час, оскільки суд першої інстанції, хоча й неправильно застосував норми матеріального права, що, однак, не призвело до ухвалення неправильного судового рішення по суті, вказане судове рішення слід змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишити без змін.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тон-Інтер» задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 у справі № 2а-12531/12/2670 скасувати. 
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2012 у справі № 2а-12531/12/2670 змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                            Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                В.В. Хохуляк