ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

16 жовтня 2018 року 
справа №810/249/15
адміністративне провадження №К/9901/8965/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року у складі судді Панової Г.В. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у складі суддів Грищенко Т.М., Лічевецького І.О., Мельничука В.П. у справі №810/249/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Флора» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та  скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В : 

23 січня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Флора» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до  Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення податкового органу від 28 серпня 2014 року № 0001992209,   яким позивачу збільшено  суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 6 175 962 грн. за основним платежем та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі  3 087 981 грн., з мотивів  безпідставності їх прийняття.  

14 квітня 2015 року постановою Київського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2015 року, задоволений позов Товариства, визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення  податкового органу від 28 серпня 2014 року № 0001992209, з мотивів правомірності формування платником податків податкового кредиту, недоведеності податковим органом складу податкових правопорушень покладених в основу прийняття спірного податкового рішення та порушення порядку проведення перевірки, результати якої стали підставою для його прийняття, як способу реалізації владних управлінських функцій відповідачем. 

20 липня 2015 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме пунктів 201.6, 201.14 та 201.15 статті 201, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України та статей 7-11, 69, 89, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, не відповідності висновків судів фактичним обставинам справи, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування касаційної скарги відповідач наводить обставини справи, шляхом відтворення частини акту перевірки та  нормативно-правове обґрунтування вимог касаційної скарги шляхом викладення тексту норм покладених в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

21 липня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу, справа із суду першої інстанції  не була витребувана.

Товариством заперечення або відзив на касаційну скаргу податкового органу до Суду не надавались, що не перешкоджає її розгляду по суті.

25 січня 2018 року матеріали касаційної скарги К/9901/8965/18 передані до Верховного Суду.

30 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду матеріали касаційної скарги №К/9901/8965/18 прийняті до свого провадження та справа №810/249/15 витребувана з Київського окружного адміністративного суду.

22 лютого 2018 року справа №810/249/15 надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права,  не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за номером 32294897, перебуває на податковому обліку з 11 грудня 2002 року, є платником податку на додану вартість.
Податковим органом у серпні 2014 року проведено документальну невиїзну позапланову перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за взаємовідносинами з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» за період лютий 2014 року, результати якої викладені в акті перевірки від 04 серпня 2014 року №399/22-09/32294897 (далі - акт перевірки).

Керівником податкового органу 28 серпня 2014 року прийняті податкові повідомлення-рішення згідно з пунктом 54.3 статті 54 та відповідно до пункту 201.15 статті 201 Податкового кодексу України на підставі акту перевірки, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 6175962 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 3087981 грн. Правовою підставою збільшення суми грошового зобов'язання визначені положення підпункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, правові підстави застосування штрафних (фінансових) санкцій не визначені. 

Суд визнає, що єдиною нормою покладеною в основу збільшення грошового зобов'язання спірним податковим повідомленням-рішенням є пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що за правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України виключає можливість податкового органу посилатись на порушення позивачем інших положень цього кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство 17 квітня 2014 року  надало до податкового органу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2014 року разом із Додатком 5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів», яким здійснювалося коригування Розділу II «Податковий кредит» податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2014 року у зв'язку із самостійним виявленням помилок, внаслідок чого Товариством зменшено суму податкового кредиту за лютий 2014 року по контрагентам Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Дельта» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія Інвест Нью» відповідно на суми 4928605,70 грн. та 1256805,86 грн. Одночасно, до складу податкового кредиту за лютий 2014 року включено суму податку на додану вартість по податковим накладним, виписаним Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» у лютому 2014 року на суму податку на додану вартість 6175961,57 грн.

До декларації з податку на додану вартість за квітень 2014 року, яка подана у травні 2014 року, в електронному вигляді поданий реєстр виданих та отриманих податкових накладних, в якому відображені із позначкою «У» накладні, що включалися або виключалися, тобто ті, які стосувалися виправлених помилок.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій здійснили системний аналіз положень пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6, пунктів 201.14 та  201.15 статті 201 Податкового Кодексу України, застосовуючи які до спірних відносин вони дійшли висновку про правомірність відображення Товариством у реєстрі отриманих податкових накладних виписаних на його адресу контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» податкових накладних, за якими позивачем сформовано спірний податковий кредит з  податку на додану вартість. При цьому, відповідач не надав жодних доказів того, що податкові накладні, виписані цим контрагентом позивача містять дефекти або сформовані юридичною особою, яка не є платником податку на додану вартість, не виявлено цих обставин і в ході проведення перевірки позивача.
Відтак, судами попередніх інстанцій встановлена наявність у позивача належним чином оформлених податкових накладних, отриманих у межах взаємовідносин із Товариством з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" та обґрунтованості  формування податкового кредиту за результатами здійснення господарських операцій на їх підставі.  

Правомірність внесення позивачем змін до податкової звітності встановлена та оцінена судами попередніх інстанцій з огляду на порядок визначений статтею 50 Податкового кодексу України, відповідно до якої дослідивши подані Товариством    декларації суди попередніх інстанцій дійшли висновку про дотримання порядку подання уточнюючого розрахунку до податкової звітності.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту та наявності порушень при внесенні змін до податкової звітності, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Окремо встановлені обставини щодо призначення та проведення перевірки платника податку, встановлено, що наказ і Повідомлення про її проведення, підписані 01 серпня 2014 року, направлені на адресу позивача в цей же день та вручені останньому 06 серпня 2014 року, підставою для проведення перевірки визначено підпункти 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України. 
Аналізуючи  вказані норми суди попередніх інстанцій підставне дійшли висновку про те, що для початку проведення документальної позапланової перевірки необхідна сукупність обставин: направлення платникові податків запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження; відсутність відповіді або ненадання пояснень платником податків протягом 10 днів з дня його отримання; вручення наказу про проведення перевірки платникові податків до початку її проведення.

Пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Відповідачем не доведено дотримання податковим органом вимог вищевказаних статей, тоді як з матеріалів справи вбачається, що жодного запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження на адресу Товариства не направлялося, перевірку розпочато у день направлення поштою на адресу позивача наказу про проведення перевірки та повідомлення про її проведення (01.08.2014).

Відтак, з боку податкового органу встановлено порушення порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, результати якої зафіксовані в акті перевірки. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, що в сукупності з встановленням відсутності складу податкового правопорушення посилює правову позицію позивача.

Відповідач касаційною скаргою просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно здійснення господарських операцій із контрагентом позивача, що знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Суд вважає, що відсутність складу податкових правопорушень, покладених податковим органом в основу прийняття спірних податкових повідомлень - рішень, доводить протиправність визначення грошових зобов'язань з податку на додану вартість, застосування штрафних (фінансових) санкцій з цього податку і, як наслідок, унеможливлює прийняття позиції податкового органу про правомірність прийняття ним спірного податкового повідомлення - рішення.  

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та  апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду у складі судді від 14 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду  від 30 червня 2015 року у справі №810/249/15 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф.Ханова 
Судді:                                                                                                     І.А.Гончарова
                                                                                                    І.Я.Олендер