ПОСТАНОВА
Іменем України

02 жовтня 2018 року 
Київ
справа №2а/1270/5205/12
адміністративне провадження №К/9901/61424/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Луганську Луганської області Державної податкової служби 
на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року (суддя - Кисельова Є.О.) 
та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року (судді - Гімон М.М., Василенко Л.А., Карпушева О.В.) 
у справі № 2а/1270/5205/2012
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Луганську Луганської області Державної податкової служби
про визнання протиправним та скасування наказу, податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2012 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Луганську Луганської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) про визнання протиправним та скасування наказу, податкових повідомлень-рішень.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року позов задоволено частково:

- скасовано податкове повідомлення-рішення від 08 червня 2012 року №0000811710 в сумі 208 352, 03 грн.; 
- скасовано частково податкове повідомлення-рішення від 08 червня 2012 року №0000801710 в сумі 264 174, 70 грн. податкового зобов'язання за звітний податковий період та штрафних санкцій в сумі 6 604, 68 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року постанову Луганського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково: 

-визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08 червня 2012 року №0000811710, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 визначено грошове зобов'язання з доходів від підприємницької діяльності в сумі 208 352, 03 грн., та від 08 червня 2012 року №0000801710, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 381 910, 97 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із згаданими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України.

В своїй касаційній скарзі ДПІ посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та матеріали справи.

У своїх запереченнях позивач вважає судові рішення законними та обґрунтованими.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 грудня 2012 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з Луганського окружного адміністративного суду.

На вимогу Вищого адміністративного суду України ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2015 року було відкрито провадження з відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року відновлено втрачене судове провадження в адміністративній справі №2а/1270/5205/2012 в частині змісту процесуальних документів: ухвали Луганського окружного адміністративного суду про відкриття провадження у справі від 07 липня 2012 року; ухвали від 20 серпня 2012 року про зупинення провадження по справі; ухвали від 04 вересня 2012 року про поновлення провадження по справі; постанови Луганського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року (вступної та резолютивної частини); постанови Луганського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року; ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2012 року; постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року - в повному обсязі.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 16 березня 2016 року за результатами вивчення частково відновленого втраченого провадження, з огляду на недостатність зібраних матеріалів, закрив касаційне провадження за касаційною скаргою ДПІ. 

ДПІ звернулась із заявою про перегляд згаданої ухвали суду касаційної інстанції Верховним Судом України з підстав неоднакового застосування Вищим адміністративним судом України одних і тих самих норм процесуального права у подібних правовідносинах, а саме статті 279 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Верховного Суду від 08 серпня 2018 заяву ДПІ задоволено, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2016 року скасовано, справу передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для подальшого провадження за касаційною скаргою відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, а саме зі змісту оскаржуваних судових рішень, вбачається, що за наслідками проведеної позапланової невиїзної документальної перевірки позивача з питань взаємовідносин з ТОВ «Юрторгпак» та ПП ТКФ «Імперія» ДПІ складено акт від 22.05.2012, в якому викладено висновки контролюючого органу про порушення позивачем:
- п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п. 7.5.1 Закону України «Про податок на додану вартість», п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту на суму ПДВ 379 548, 84 грн.

Крім того, в межах 1 095 днів позивачем завищено суму податкового кредиту на суму 315 866, 29 грн. та  завищено суму валових витрат.

На цій підставі відповідачем  08.06.2012 прийнято податкові повідомлення-рішення: 
-№0000811710 про донарахування суми податкового зобов'язання з податку з доходів від підприємницької діяльності  в сумі 208 352, 03 грн.; 

-№0000801710 про донарахування суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 381 910, 97 грн.
          
Свої дії щодо прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач мотивує тим, що укладені позивачем з ТОВ «Юрторгпак» та ПП ТКФ «Імперія» договори поставки реально не виконувалися, не призвели до змін у майновому стані позивача, відтак не давали підстав доля формування податкової звітності з урахуванням цих операцій.

Спірні правовідносини регламентувались положеннями Податкового Кодексу України, Закону України «Про податок на додану вартість» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.

Питання, пов'язані з обчисленням податку на додану вартість, обчислення об'єкту оподаткування, формуванням виникнення податкових зобов'язань у разі постачання товарів та надання послуг внормовано статтями 14, 44, 198 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкових зобов'язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому  для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

У зв'язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує. 

В порушення приписів статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15.12.2015) судами попередніх інстанцій не дано належної оцінки доводам відповідача про те, що надані позивачем документи бухгалтерського обліку не можуть самі по собі підтверджувати реальність виконання господарської угоди, оскільки за інформацією податкового органу ТОВ «Юрторгпак» та ПП ТКФ «Імперія» не виконували та об'єктивно не мали можливості виконати поставку на адресу позивача обумовлених у господарських договорах товарів; що надані позивачем видаткові та податкові накладні складено з численними порушенням, без обов'язкових реквізитів, тощо.

Матеріали відновленого ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року провадження не дають підстав вважати, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин колегія суддів Касаційного адміністративного суду вважає, що судами попередніх інстанцій зроблено передчасний та такий, що не ґрунтується на матеріалах справи висновок про те, що наданими позивачем доказами спростовуються висновки ДПІ, якими обґрунтовано прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та не забезпечено повного і всебічно з'ясування обставин в адміністративній справі, не вжито визначених законом заходів для з'ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною 1 статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.     

Керуючись статтями 344, 349, 353, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Луганську Луганської області Державної податкової служби задовольнити частково.
Постанови Луганського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року та Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2012 скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді                                              І.А. Гончарова                                                           
                                          Р.Ф. Ханова
                                    
                                                                                                                         І.Я. Олендер