Постанова
іменем України
10 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 263/5487/16-к
провадження № 51-2292км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 26 грудня 2017 року у кримінальному провадженні № 12015050770002020 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.

 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК на 1 рік виправних робіт із відрахуванням із суми заробітку засудженого в доход держави 20%. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»  ОСОБА_7 повністю звільнено від відбування призначеного покарання за цим вироком.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на його користь у рахунок відшкодування майнової шкоди 2874, 86, у рахунок відшкодування моральної шкоди – 9 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 Ухвалою Апеляційного Донецької області від 26 грудня 2017 року указаний вирок в частині цивільного позову скасовано, цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди залишено без розгляду. Одночасно роз`яснено потерпілому його право пред`явлення цивільного позову в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишено без зміни.      
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 26 травня 2015 року приблизно о 12:40 біля «Будинку зв`язку» на проспекті Миру (Леніна), 85, у Центральному (Жовтневому) районі м. Маріуполя в ході конфлікту з ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин з метою  заподіяння тілесних ушкоджень умисно ударив ОСОБА_6 дерев`яною палицею, яку знайшов на місці вчинення злочину, не менше двох ударів по голові та по лівій кисті, якою потерпілий прикривав голову, чим заподіяв йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми – струсу головного мозку та закритого осколкового перелому основи першої п`ясної кістки лівої кисті із зсувом, після чого з місця події втік.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
За змістом касаційної скарги та доповнень до неї потерпілий посилається на незаконність ухвали апеляційного суду, що, на його думку, полягає в неналежній перевірці всіх допущених місцевим судом при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 порушень вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, стверджує, що апеляційний суд проігнорував його доводи  про безпідставність застосування до ОСОБА_7  Закону України «Про амністію у 2016 році», а також прийняв незаконне рішення про скасування вироку місцевого суду в частині цивільного позову, залишивши його без розгляду, і в такий спосіб погіршив його становище. Просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
У запереченнях прокурора на вказану касаційну скаргу йдеться про те, що наведені доводи потерпілого є безпідставними, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості судового рішення, а тому його слід залишити без зміни. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги потерпілого.
Мотиви Суду
Доводи касаційної скарги потерпілого ОСОБА_6 про незаконність ухвали апеляційного суду не ґрунтуються на змісті закону та матеріалах провадження.
Так, звертаючись до суду апеляційної інстанції із оскарженням вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7 , потерпілий указував на безпідставне звільнення засудженого від відбування покарання на підставі Закону України  «Про амністію у 2016 році».
Натомість в ухвалі апеляційного суду наведено достатні та докладні мотиви прийнятого рішення, якою такі твердження апеляційної скарги потерпілого визнано необґрунтованими. Зокрема, спростовано посилання потерпілого на необхідність доведення факту утримання дітей, участь в їх вихованні та годуванні як обов`язкової умови застосування Закону України  «Про амністію у 2016 році».
З висновком про правильність звільнення ОСОБА_7 на підставі п. «в» ст. 1 вказаного Закону від відбування покарання та про відсутність заборон для цього погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Що ж стосується тверджень у касаційній скарзі про скасування апеляційним судом вироку місцевого суду в частині цивільного позову та залишення його без розгляду, то колегія суддів касаційного суду зазначає наступне.
Ухвалюючи таке рішення в частині цивільного позову, апеляційний суд констатував недоліки у висновках місцевого суду щодо визначення сум витрат на лікування потерпілого, визнаних доведеними як таких, що спричинені в результаті вчинення злочину ОСОБА_7 щодо ОСОБА_6 . Водночас у зв`язку з неявкою потерпілого в судове засідання суду апеляційної інстанції, керуючись положеннями ч. 1 ст. 326 КПК, апеляційний суд залишив цивільний позов ОСОБА_6 без розгляду. При цьому потерпілому було роз`яснено його право пред`явити позов у порядку цивільного судочинства. 
Наведене свідчить, що прийняття такого рішення апеляційним судом у цьому кримінальному провадженні в частині цивільного позову не створює перешкод потерпілому  в реалізації його права на звернення до суду і за юридичною природою породжує аналогічні правові наслідки, про які йдеться у вимогах касаційної скарги потерпілого, – розгляд у порядку цивільного судочинства.
З огляду на це за умови дотримання гарантованого Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод права потерпілого на доступ до правосуддя підстав для задоволення його касаційної скарги немає. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 440, 441, 442 КПК Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 26 грудня 2017 року щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                           ОСОБА_3