ПОСТАНОВА
Іменем України

05 вересня 2018 року 
Київ
справа №0870/3172/12
адміністративне провадження №К/9901/31352/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,
суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П., 
при секретарі: Горбатюку В.С., 
за участю: представників відповідача 1 - Дмитренка О.О.,Макаренка С.В., представника Генеральної прокуратури України - Чубенка В.В.
розглянувши у судовому засіданні 
касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь»  ім. А.М. Кузьміна» 
на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 29.05.2017 (головуючий суддя: Семененко М.О.)
та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2017 (головуючий суддя: Щербак А.А., судді: Баранник Н.П., Дурасова Ю.В.)
у справі № 0870/3172/12
за позовом Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь»  ім. А.М. Кузьміна» 
до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області, 
за участю:  прокуратури Запорізької області, 
про визнання бездіяльності протиправною та стягнення бюджетної заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь»  ім. А.М. Кузьміна»  (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області (далі -відповідач), в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання до Управління Державного казначейства України у м.Запоріжжі Запорізької області висновку щодо відшкодування 36075693,00грн. ПДВ; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача заборгованість із ПДВ у сумі 36075693,00 грн. та пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.05.2012 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.12.2014, постанову суду першої інстанції скасовано, позовну заяву задоволено: стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача заборгованість із ПДВ у сумі 36075693,00 грн. та пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що була заявлена до відшкодування.

10.05.2017 позивач звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку пред'явлення виконавчого листа до виконання. Вказана заява обґрунтована тим, що рішення суду на даний час залишається не виконаним у частині стягнення пені, а виконавчий лист було повернуто позивачу Управлінням Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області після закінчення строку пред'явлення його до виконання. 

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.05.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2017, відмовлено у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку пред'явлення виконавчого листа до виконання. 

У касаційній скарзі ПАТ просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм процесуального права, а саме: ст.ст. 255, 259 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Доводи касаційної скарги дублюють доводи заяви від 10.05.2017.
Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на касаційну скаргу.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм  процесуального права, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. 

Як встановлено у судовому процесі,  29.07.2013 позивач отримав виконавчий лист на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013, який був пред'явлений Управлінню Державного казначейства України у м.Запоріжжі Запорізької області до виконання. Строк пред'явлення виконавчого листа до виконання -19.06.2014.

23.12.2015 позивачу надійшов лист УДКСУ у м. Запоріжжі від 17.12.2015 №03-08.3/246-3759, в якому було вказано на неможливість виконання вимог виконавчого листа, у зв'язку з тим, що: у виконавчому листі в якості боржника зазначений Державний бюджет України, який не є юридичною особою, внаслідок чого не можливо зазначити вірну адресу боржника та його ідентифікаційний код; у виконавчому листі не зазначена цифрами та в дужках словами точна сума пені, що підлягає стягненню; у казначействі відсутні повноваження на розрахунок суми пені для її стягнення.

Частиною 1  ст. 261 КАС України встановлено, що стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. 
Відповідно до частини 3 цієї статті суд розглядає заяву про поновлення пропущеного строку в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. 

Обґрунтовуючи свою заяву, позивач посилається на те, що повернення йому виконавчого листа УДКСУ у м. Запоріжжі було здійснено після спливу строку пред'явлення до виконання, а також посилається на те, що вказаний виконавчий лист не відповідає нормам ст. 259 КАС України.

Зміст вказаних правових норм свідчить, що можливість поновлення встановлених процесуальних строків, зокрема і строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, можливе за наявності об'єктивних причин, які завадили учаснику судового розгляду реалізувати свої права. Відсутність таких причин виключає можливість поновлення пропущеного строку.

Разом із тим, у поданій заяві про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання позивачем не наведені об'єктивні причини, які б завадили йому звернутися до суду із таким клопотанням з дати спливу строку пред'явлення виконавчого листа до виконання до 10.05.2017. 
З огляду на те, що позивач у судовому процесі не навів таких причин судами було обґрунтовано зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про поновлення пропущеного строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Що ж до доводів позивача, наведених у касаційній скарзі, про невідповідність виконавчого листа нормі частини 1 ст. 259 КАС України та Закону України «Про виконавче провадження», то частиною 2 ст. 259 КАС України передбачені випадки виправлення помилок у виконавчому листі, яке відбувається за заявою стягувача або боржника. Доказів звернення позивача до суду із такою заявою матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 2 ст. 259 КАС України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Помилковими є також доводи позивача, що йому був повернутий виконавчий лист після спливу строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, так як перебіг цього строку переривається пред'явленням виконавчого листа до виконання.

Відповідно до частини 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (втратив чинність, у редакції. чинній на час виникнення відносин з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником;  3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Вказана норма кореспондується із нормою пункту 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3.08.2011 № 845.

Доводи, наведені позивачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь»  ім. А.М. Кузьміна» залишити без задоволення. 
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 29.05.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя: | І.А. Васильєва
Судді: | С.С. Пасічник
| В.П. Юрченко