ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/9394/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г.О.,

за участю представників:
позивача - Мірвода А.М., 
відповідача - Винокуров О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 (судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.) та рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2017 (суддя Привалов А.І.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

про стягнення 887 524,64 грн,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп"       (далі - ТОВ "Савітар Груп") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО") про стягнення 887 524,64 грн, з яких: 876 253,39 грн - компенсація додаткових витрат на придбання іноземної валюти, 3 384,97 грн - 3 % річних, 7 886,28 грн - інфляційні втрати, на підставі статей 36, 162, 193, 216, 222, 230, 231 Господарського кодексу України, статей 509, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язань із компенсації додаткових витрат на придбання іноземної валюти згідно з договором 65-К про надання асистанських послуг       від 11.11.2014 № SGU-VUSO-06/11/14 (далі - договір від 11.11.2014).
У відзиві на позов ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" просило відмовити у його задоволенні, посилаючись на недоведеність факту перерахування іноземної валюти за кордон для оплати послуг підрядників/кореспондентів, які надавали послуги застрахованим у страховика особам, здійснення закупівлі іноземної валюти саме на виконання умов спірного договору та зазначаючи про порушення строків закупівлі іноземної валюти, що, на думку позивача, призвело до додаткових банківських витрат.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.08.2017 (суддя Привалов А.І.) позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" на користь ТОВ "Савітар Груп" 876 253,39 грн основного боргу, 3 384,97 грн - 3 % річних, 7 886,28 грн інфляційних втрат і 13 312,88 грн судового збору.
Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із наявності у відповідача заборгованості за спірним договором у заявленій до стягнення сумі, строк сплати якої настав, і визнав обґрунтованим стягнення з відповідача боргу, 3 % річних та інфляційних втрат.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2017 залишено без змін із тих же підстав.
Не погоджуючись із висновками господарських судів попередніх інстанцій, ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 і рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2017 та прийняти нове рішення про відмову у позові.
Підставами для скасування оскаржених рішення і постанови у справі скаржник зазначає неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, а саме: статей 6, 509, 626, 627, 629, 901 Цивільного кодексу України, статей 73, 76, 77, 79, 98, 104 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, статті 227 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись, зокрема, на те, що господарські суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили умов укладеного між сторонами договору, яким урегульовано спірні правовідносини щодо відшкодування додаткових банківських витрат агента на придбання/пересилання іноземної валюти, а тому дійшли помилкового висновку про доведеність і обґрунтованість заявленого позову. Скаржник наголошує, що судами належно не оцінено доводів відповідача, що надані позивачем договори та документи щодо відносин із Компанією Savitar Group Ltd (Кіпр) не підтверджують, а навпаки, спростовують перерахування позивачем грошових коштів на рахунки медичних установ, лікарів приватної практики тощо, які надавали послуги застрахованим особам. Скаржник також посилається на порушення позивачем строків придбання іноземної валюти та помилкове, на його думку, незастосування судами положень статей 610, 613, 616 Цивільного кодексу України, статті 221 Господарського кодексу України, незменшення заявленої до стягнення суми збитків, завданих із вини самого позивача. Крім того, скаржник вважає необґрунтованим відхилення клопотання відповідача про зупинення провадження у цій справі до вирішення спору у справі № 910/17261/16, які, на його думку, є пов'язаними, та зазначає, що апеляційний господарський суд, долучивши до матеріалів справи висновок експерта від 17.08.2017, правової оцінки йому не надав.
Від ТОВ "Савітар Груп" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому товариство просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржені судові рішення у справі залишити без змін як законні та обґрунтовані.
Водночас від ТОВ "Савітар Груп" суд отримав клопотання про приєднання до матеріалів справи копії виписки з рахунка № 26005010057896 за 16.07.2018 щодо перерахування ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" на користь ТОВ "Савітар Груп" 900 837,52 грн на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2017 у цій справі.
Від ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" надійшла заява про зупинення виконання рішення суду, яку колегія суддів відхиляє за недоведеністю та відсутністю правових підстав, з якими положення статті 332 Господарського процесуального кодексу України у цьому випадку пов'язують зупинення виконання судового рішення. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Господарськими судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.11.2014 між ТОВ "Савітар Груп" - агентом та ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" - страховиком було укладено договір, за умовами якого страховик доручив, а агент узяв на себе зобов'язання із надання послуг з організації сервісного та медичного обслуговування при настанні страхових випадків на території України і за кордоном за договорами, укладеними між страхувальниками та страховиком відповідно до законодавства України та Закону України "Про страхування", в яких визначено перелік послуг та умов, що отримує застрахована особа в межах і в термін дії договору згідно з відповідними Правилами. Послуги агента включали формування, обслуговування та зберігання протягом одного року реєстру звернень застрахованих осіб, ведення документації, організацію та контроль обміну інформацією, надання послуг цілодобової диспетчерської служби згідно з умовами договору та програмою страхування. 
До зазначеного договору неодноразово вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод від 11.03.2015 № 1, від 01.10.2015 № 2, від 01.10.2015 № 3.
Відповідно до пункту 2.1 договору від 11.11.2014 застрахованою особою слід вважати особу (страхувальник, або у випадках, передбачених законодавством, вигодонабувач або застрахована особа), дані про яку передані страховиком агенту належним чином (так, як обумовлено цим договором), на підставі укладених страховиком договорів страхування (полісів), асистанське обслуговування яких здійснюється агентом у порядку, встановленому такими правочинами.
Згідно з пунктом 4.4 цього договору у разі звернення застрахованої особи агент забезпечує організацію надання їй необхідних послуг згідно з умовами договору/програмою страхування за умови, якщо агенту дана інформація, надана страховиком.
Пунктом 5.1.1 договору від 11.11.2014 передбачено, що страховик зобов'язався надавати для забезпечення цілодобового обслуговування застрахованих осіб інформацію, яка містить ПІБ застрахованої особи, номер поліса, період страхування, дані про франшизу (у разі наявності такої), покриття по стоматології (так чи ні, якщо так, в якому обсязі), тип програми (якщо є різні варіанти). Крім цього, страховик зобов'язаний надавати додаткову інформацію про застрахованих осіб, що необхідна агенту для виконання його обов'язків за договорами по запитам, які надходять від агента.
Згідно з пунктом 5.1.2 цього договору страховик зобов'язався проводити оплату сервісної винагороди агента у відповідності до умов цього договору. 
Відповідно до пункту 5.1.3 договору страховик зобов'язався відшкодовувати витрати агента на оплату послуг третіх осіб, наданих згідно з пунктом 3.3 договору, а також витрати при оплаті банківської комісії та комісії з виконання функцій агента відповідно до наданих агентом рахунків. 
У пункті 6.10 договору сторони передбачили, що при виставленні рахунка на відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою послуг підрядників або кореспондентів за кордоном, застосовується курс гривні до відповідної валюти за даними Національного банку України на дату виставлення рахунка. Страховик відшкодовує всі банківські виписки витрат агента, пов'язані з відшкодуванням втрат за урегульованими збитками щодо покупки та перерахування грошових коштів за кордон (включаючи курсову різницю).
Відповідно до пункту 6.1 договору у редакції додаткової угоди № 1 агент зобов'язався щодекадно надавати страховику звіт запланованих збитків по випадкам, що мають ознаки страхових. На підставі вказаного звіту мали формуватись: рахунок на відшкодування витрат, що пов'язані з оплатою послуг підрядників або кореспондентів; рахунок на оплату сервісної винагороди агента; акт прийому-передачі послуг (пункт 6.2 договору).
Відповідно до пункту 6.3 договору у редакції додаткової угоди № 1 сума до перерахування становила 85 процентів від зазначених у звіті запланованих збитків і 100 процентів агентської винагороди, передбаченої угодою.
Згідно з пунктом 6.5 договору       у редакції додаткової угоди № 1 агент щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, зобов'язався надавати страховику звіт звірених збитків стосовно випадків, що мають ознаки страхових (додаток 2). До звіту додаються всі копії рахунків третіх осіб, підрядників або кореспондентів, які надавали послуги застрахованим особам страховика. На підставі цього звіту формуються: корегуючий рахунок на відшкодування витрат, що пов'язані з оплатою послуг підрядників або кореспондентів; корегуючий рахунок на оплату сервісної винагороди; акт прийому-передачі послуг (пункт 6.6 договору).
Пунктом 6.7 договору від 11.11.2014 у редакції додаткової угоди № 1 визначено, що страховик зобов'язався проводити перевірку наданих агентом документів упродовж п'яти робочих днів. У випадку, якщо упродовж 5 (п'яти) робочих днів агент не отримав від страховика будь-яких зауважень або коментарів стосовно наданих документів, акти виконаних робіт вважаються акцептованими.
Оплата рахунків агента, які виставлялись відповідно до пунктів 6.2 та 6.6 цього договору проводиться страховиком упродовж 3 (трьох) банківських днів із моменту отримання рахунків (пункт 6.8 договору у редакції додаткової угоди № 1).
Страховик відшкодовує всі банківські витрати агента, пов'язані із відшкодуванням втрат за урегульованими збитками щодо покупки та перерахування грошових коштів за кордон, включаючи курсову різницю (пункт 6.13 договору у редакції додаткової угоди № 1).
Відповідно до пункту 6.1 договору від 11.11.2014 у редакції додаткової угоди № 3 за виконання агентом своїх обов'язків згідно з цим договором страховик зобов'язався виплачувати агенту винагороду за кожний врегульований агентом страховий випадок (СВ), у розмірах, зазначених у додатку 1 до договору.
Згідно з пунктом 6.2 договору від 11.11.2014 у редакції додаткової угоди № 3 у разі декількох звернень однієї і тієї ж застрахованої особи за одним страховим випадком, винагорода агента сплачується однократно (як за одне звернення).
Пунктом 6.3 зазначеного договору у редакції додаткової угоди № 3 передбачено, що для цілей визначення і перерахування винагороди агента звітним періодом за цим правочином є календарний місяць.
До п'ятого числа місяця, наступного за звітним, агент складає акт виконаних робіт за формою, наведеною у додатку 2 до договору, і направляє його страховику електронною поштою (для погодження і підписання), разом із рахунком на оплату винагороди агента. Сума винагороди агента визначається на підставі додатку 1 до цього договору у гривнях за офіційним курсом НБУ на дату направлення страховику зазначеного рахунка (пункт 6.3.1 договору у редакції додаткової угоди № 3).
Відповідно до пункту 6.3.2 договору від 11.11.2014 у редакції додаткової угоди № 3 протягом п'яти робочих днів з дати отримання документів, наведених у пункті 6.3.1 договору, страховик зобов'язаний підписати акт виконаних робіт і направити його агенту засобами звичайної і електронної пошти, а також протягом того ж строку сплатити суму винагороди агента шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок агента або за допомогою засобів електронного зв'язку надати мотивовані заперечення щодо змісту цього акта.
Сплата страховиком грошових коштів, суми яких були гарантовані або виплачені агентом кореспондентам і підрядникам, тобто медичним та іншим установам, що здійснили надання відповідних послуг застрахованим особам у разі настання з ними страхових випадків, здійснюється таким чином: для цілей визначення попередніх розмірів цих сум і їх сплати страховиком звітним періодом за цим договором є декади: з 01 по 10 число, з 11 по 20 число і з 21 по останнє число кожного календарного місяця дії правочину (пункт 6.4 договору у редакції додаткової угоди № 3).
У пункті 6.5.1 спірного договору у редакції додаткової угоди № 3 сторони передбачили, що протягом трьох робочих днів з дати закінчення чергової декади агент складає і направляє страховику акт заявлених збитків за формою, вказаною у додатку 3 до правочину. У такому акті зазначаються страхові випадки, що сталися із конкретними застрахованими особами протягом звітної декади, а також наводяться орієнтовні суми вартості послуг, наданих цим особам, що підлягають відшкодуванню компанією.
Відповідно до пункту 6.5.2 договору від 11.11.2014 у редакції додаткової угоди № 3 протягом п'яти робочих днів з дати отримання страховиком акта заявлених збитків, компанія зобов'язана погодити та підписати цей документ, а також на свій розсуд протягом того ж строку перерахувати агенту попередню оплату вартості послуг, вказаної у цьому акті, у розмірі до 100 % загальної суми, зазначеної в акті.
При отриманні суми попередньої оплати агент зобов'язаний протягом до семи робочих днів, не враховуючи дня надходження коштів, направити всю отриману суму на придбання іноземної валюти з її подальшим резервуванням для цілей оплати послуг, наданих підрядниками і кореспондентами застрахованим особам, з урахуванням вимог діючого законодавства України та нормативних документів НБУ та інших державних органів, на момент здійснення таких операцій (пункт 6.5.3 договору у редакції додаткової угоди № 3).
У пункті 6.5.4 договору від 11.11.2014 у редакції додаткової угоди № 3 визначено формулу розрахунку попередньої оплати "С", зокрема: "С" = ЕК (І) * Свал (і), де К (і) - це офіційний курс НБУ щодо конкретної іноземної валюти на дату формування рахунка агентом; Свал(і) - це розмір частини суми вартості послуг (в іноземній валюті), зазначеної в акті заявлених збитків, що має сплачуватися страховиком у гривневому еквіваленті.
Відповідно до пункту 6.5.5 цього договору в редакції додаткової угоди № 3 протягом 10 робочих днів із дати фактичного придбання за заявкою агента на міжбанківському валютному ринку України сум валюти Свал(і), зазначених у пункті 6.5.4 договору, агент направляє страховику акт визначення сум додаткових витрат на придбання іноземної валюти (додаток 3 до договору) разом із додатковим рахунком (у гривні) на сплату різниці між фактичною сумою витрат на придбання цієї суми валюти і сумою, визначеною за формулою (1) у пункті 6.5.4 договору. До рахунка додаються документи, що підтверджують цю фактичну суму витрат. Додатковий рахунок має бути оплачено страховиком протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати отримання рахунка та інших зазначених вище документів, що підтверджують і фіксують сторонами фактичну суму витрат на придбання іноземної валюти.
Згідно з пунктом 6.6.1 від 11.11.2014 договору у редакції додаткової угоди № 3 по мірі отримання агентом від підрядників і кореспондентів повних пакетів документів, пов'язаних з остаточними розрахунками за конкретними страховими випадками, агент зобов'язався вносити відповідні відомості до актів урегульованих збитків (виконаних робіт), які складаються за формою, наведеною у додатку 4 до договору, і направляються страховику у строки, визначені в підпункті 6.5.1 цього правочину, разом з актами заявлених збитків.
До актів урегульованих збитків (виконаних робіт) у складі повних пакетів агент зобов'язався додавати рахунки на сплату вартості фактично наданих послуг за вирахуванням сум, визначених у розрізі конкретних застрахованих осіб в акті заявлених збитків і фактично сплачених страховиком згідно з пунктом 6.5 договору від 11.11.2014 (пункт 6.6.2 договору у редакції додаткової угоди № 3).
Згідно з пунктом 6.6.3 зазначеного договору у редакції додаткової угоди № 3 акт урегульованих збитків (виконаних робіт) погоджується і підписується страховиком протягом п'яти робочих днів з дати отримання цього акта від агента.
Відповідно до пункту 6.6.4 договору у редакції додаткової угоди № 3 сплата страховиком сум в іноземній валюті, зазначених у рахунках до акта врегульованих збитків (виконаних робіт), проводиться у гривнях за схемою, викладеною в пунктах 6.5.4, 6.5.5 цього договору.
Пунктом 6.6.5 договору від 11.11.2014 у редакції додаткової угоди № 3 передбачено, що якщо в межах часткової сплати послуг, наданих конкретній застрахованій особі, за актом заявлених збитків було зараховано певну суму С1 в іноземній валюті, а потім подія, яка сталася із застрахованою особою, не була визнана страховиком як страховий випадок, або фактична вартість послуг, наданих цій особі, є меншою, ніж сума, сплачена і зарахована щодо такої особи згідно з актом заявлених збитків, то за актом урегульованих збитків (виконаних робіт), в якому зазначено про цей факт, сума коштів, що має бути сплачена страховиком, повинна бути зменшена на суму С1 (або на суму перевищення С1 понад розмір вартості послуг, фактично наданих вказаній застрахованій особі).
Згідно з пунктом 6.7 договору у редакції додаткової угоди № 3 обов'язки страховика щодо сплати грошових сум за цим правочином вважаються виконаними з моменту зарахування відповідних грошових коштів на рахунок агента.
До рахунків агента, що виставляються страховикові згідно з актами заявлених збитків та актами урегульованих збитків (виконаних робіт) на обґрунтовану вимогу агента можуть включатися (за умови документального підтвердження) суми витрат на пересилання рахунків від підрядника (кореспондента) агенту (пункт 6.8 договору у редакції додаткової угоди № 3).
Суди попередніх інстанцій установили та підтверджено матеріалами справи, що позивач направляв відповідачеві акти визначення сум додаткових витрат на придбання іноземної валюти із розрахунком банківської комісії, копії заяв на купівлю іноземної валюти за формою, визначеною договором, разом із доданими рахунками на підтвердження розміру витрат для оплати відповідачем (лист від 17.03.2017 № 109). Зазначені документи було отримано відповідачем 28.03.2017 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з поштовим ідентифікатором № 0105419297280).
Однак відповідач у листі від 04.04.2017 № 2618 зазначив про відмову від оплати зазначених рахунків у зв'язку із ненаданням доказів понесення ТОВ       "Савітар Груп" витрат на купівлю іноземної валюти. 
У зв'язку із тим, що відповідач не відшкодував позивачеві додаткових витрат на придбання іноземної валюти за умовами спірного договору, останній звернувся із позовом про стягнення  з відповідача 876 253,39 грн компенсації додаткових витрат на придбання іноземної валюти, а також 3 384,97 грн - 3 % річних і 7 886,28 грн інфляційних втрат.
Ухвалюючи постанову у справі, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість і доведеність вимог заявленого позову, виходячи із того, що відповідачем не було сплачено своєчасно та у повному обсязі додаткових витрат на придбання іноземної валюти за договором від 11.11.2014.
Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що оскаржені у справі судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому вони підлягають залишенню без змін з таких підстав.
За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України). 
Статтею 628 Цивільного кодексу України   унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 901 зазначеного Кодексу за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом статей 610, 611 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Під час розгляду спору господарські суди першої та апеляційної інстанцій установили, що позивач на виконання своїх зобов'язань за договором від 11.11.2014 здійснив закупівлю іноземної валюти для оплати послуг, наданих підрядниками і кореспондентами застрахованим особам, що підтверджується наявними у матеріалах справи відповідними заявками на купівлю іноземної валюти, виписками з рахунка та меморіальними ордерами. Суди також з'ясували, що згідно з банківськими виписками про перерахування коштів за кордон і платіжними дорученнями в іноземній валюті придбані позивачем валютні кошти було перераховано в порядку, передбаченому договором від 11.11.2014, на рахунки підрядників/кореспондентів, які надавали застрахованим відповідачем особам послуги, а саме Savitar Group Ltd (Кіпр), на підставі укладених з позивачем (з метою забезпечення виконання основного зобов'язання позивача за договором від 11.11.2014) договорів від 10.06.2014 № 10-06/14-М, від 12.03.2015 № 12-03/15, від 18.05.2015 № 18-SGM-SGK. При цьому, як уже зазначалося та було установлено судами, право позивача на власний розсуд обирати підрядників і залучати для ведення страхового випадку кореспондентів обумовлено та погоджено сторонами у пункті 5.4.1 спірного договору, а обставини отримання оплати за страховими випадками від компанії "Савітар Груп" підтверджуються (і це зазначив суд апеляційної інстанції) у тому числі наявними у матеріалах справи довідками медичних закладів (кінцевих підрядників). Крім того, належність валютних коштів, які закуповував і перераховув позивач за кордон до виконання зобов'язань саме за спірним договором, як було установлено судами, підтверджується також ціновими експертизами, проведеними ДП "Держзовнішінформ" від 05.11.2015, від 08.02.2015 відповідно до постанови Правління Національного банку України № 597 від 30.12.2003, що у свою чергу спростовує викладений у касаційній скарзі довід про зворотне.
Таким чином, господарські суди попередніх інстанцій, надавши оцінку умовам спірного договору, дослідивши обставини та зібрані у справі докази, установили факт понесення позивачем додаткових банківських витрат у зв'язку із закупівлею іноземної валюти за договором від 11.11.2014 для цілей оплати послуг, наданих підрядниками і кореспондентами застрахованим особам, та невідшкодування відповідачем позивачеві у повному обсязі цих витрат, строк оплати яких настав, хоча їх компенсація передбачена умовами спірного договору і визначені договором документи, які підтверджують здійснення цих витрат, відповідачем було отримано. 
Водночас, перевіривши як розрахунок заявлених до стягнення сум, наведений позивачем, так і контррозрахунок відповідача, господарські суди попередніх інстанцій визнали арифметично правильним і документально обґрунтованим розрахунок позивача, у зв'язку з чим дійшли висновку про обґрунтованість нарахування і стягнення з відповідача  на користь позивача 876 253,39 грн основного боргу, 3 384,97 грн - 3 % річних, 7 886,28 грн інфляційних втрат.
Викладені у касаційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставами для скасування оскаржених у справі судових рішень, оскільки їм вже було надано оцінку судами попередніх інстанцій, які обґрунтовано відхилили ці аргументи; вони суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, належно та повно встановлених судами, виходячи із такого.
Посилання скаржника на те, що суди попередніх інстанцій безпідставно відхилили клопотання відповідача про зупинення провадження у цій справі до вирішення спору у справі № 910/17261/16, не можуть бути підставою для скасування судових рішень у справі, оскільки як установлено місцевим господарським судом, зазначені справи не є пов'язаними у розумінні положень статті 79 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, при цьому наявність чи відсутність підстав для стягнення з відповідача додаткових банківських витрат, пов'язаних із закупівлею іноземної валюти, у цьому випадку суд може встановити незалежно від наслідків розгляду господарського спору у справі № 910/17261/16 на підставі оцінки доказів, наданих сторонами у цій справі. Крім того, за змістом статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Водночас суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Правових підстав, з якими наведені положення процесуального законодавства пов'язують зупинення провадження у справі, судом апеляційної інстанції установлено не було.
Довід скаржника про безпідставне, на його думку, незастосування господарськими судами положень статей 610, 613, 616 Цивільного кодексу України і статті 221 Господарського кодексу України та незменшення заявленої до стягнення суми збитків, завданої, на його думку, з вини самого позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки наведені положення законодавства передбачають, зокрема, можливість зменшення судом розміру збитків і неустойки, завданих простроченням кредитора, однак заявлена до стягнення сума не є збитками у розумінні положень цивільного законодавства.
Щодо доводу скаржника про порушення позивачем строків закупівлі іноземної валюти колегія суддів зазначає, що цей довід був предметом розгляду судами попередніх інстанцій, які його аргументовано відхилили. Господарські суди установили, що у зв'язку із затримкою відповідачем перерахування коштів позивачеві та необхідністю оплати наданих послуг підрядникам позивач здійснював закупівлю валюти за рахунок власних обігових коштів; кошти на закупівлю іноземної валюти було також перераховано відповідачем у період із 28.08.2015 по 26.10.2015, а після цього розпочато процедуру закупівлі з урахуванням валютних обмежень, запроваджених постановою НБУ від 03.09.2015 № 581 та необхідністю отримання акта цінової експертизи Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків для здійснення резидентами оплати імпорту послуг відповідно до постанови НБУ від 30.12.2003 № 597. Судами, як уже зазначалося, було перевірено контррозрахунок додаткових банківських витрат, здійснений відповідачем, та визнано його необґрунтованим і таким, що не відповідає матеріалам справи, а тому відповідні посилання скаржника на неналежну оцінку судами заперечень відповідача, викладеним у його контррозрахунку, колегія суддів відхиляє за безпідставністю.
Окрім того, не можуть бути підставою для скасування постанови у справі й посилання скаржника на ненадання оцінки судом апеляційної інстанції висновку експерта від 17.08.2017, складеному за результатами проведення судово-економічної експертизи, призначеної господарським судом у іншій справі № 910/20780/16, оскільки наведене не вплинуло на правові висновки суду та результат вирішення спору.
Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, суд касаційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішено тільки у світлі конкретних обставин справи. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення; скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарських судів попередніх інстанцій.
Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними у відзиві на касаційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених судами обставинах справи та відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, яких у цьому випадку немає.
Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
За змістом частини 1   статті 309 Господарського процесуального кодексу України   суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені господарськими судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що оскаржені у справі судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому правових підстав для їх зміни чи скасування не вбачається. 
Оскільки підстав для скасування оскаржених судових рішень та задоволення касаційної скарги скаржника немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2017 у справі № 910/9394/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                           Т.Б. Дроботова
Судді:                                                                                                               К.М. Пільков
                                                                                                          Ю.Я. Чумак