Постанова 
Іменем України
 
06 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 415/5480/16-ц
 
провадження № 61-23167св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Лесько А.О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсацію за затримку виплати заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат Овчаренко ОлександрВікторович, на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду позовом до публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» (далі - ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська»), у якому з уточненням позовних вимог просив стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 23 950,59 грн, компенсацію за затримку виплати заробітної плати у сумі 37 808,10 грн.
 
Рішенням Лисичанського міського судуЛуганської області від 22 грудня                   2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 у частині компенсації за затримку виплати заробітної плати у сумі 37 808,10 грн задоволено.
 
Ухвалою Лисичанського міського судуЛуганської області від 22 грудня                   2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2017 року, позовну заяву в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі повернуто позивачу.
 
Судові рішення мотивовано тим, що ОСОБА_4 не дотримано порядок звернення до суду із цим позовом, визначений частиною третьою статті                118 ЦПК України 2004 року.
 
У березні 2017 року ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат              Овчаренко О. В., подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Лисичанського міського судуЛуганської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 26 січня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального права, просив їх скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що повертаючи позовну заяву у частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, суди порушили права позивача на доступ до правосуддя та ефективний засіб юридичного захисту, які визначені у статтях 3, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Коли позивачем було подано позов до суду, то відповідач, визначену у позовній заяві заборгованість по заробітній платі, сплатив лише частково, тобто між сторонами виник спір, який має розглядатися у порядку позовного провадження.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
07 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
  
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 96 ЦПК України 2004 року судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.
 
Така вимога повинна бути документально підтверджена та безспірна.
 
Доказом нарахування заробітної плати є довідка з місця роботи про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. 
 
Згідно з частиною третьою статті 118 ЦПК України 2004 року позовна заява, щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.
 
Як убачається з матеріалів справи, відповідачем не заперечується факт існування невиплаченої позивачеві заборгованості по заробітній платі. Зокрема, про це вказує довідка від 21 грудня 2016 року № 24/1376, у якій відповідач зазначав, що станом на 10 жовтня 2016 року розмір заборгованості складає 23 950,69 грн, проте протягом жовтня, листопада 2016 року позивачу була виплачена заборгованість за квітень 2016 року у розмірі 2 140,00 грн, за травень - 1 037,00 грн.; станом на 21 грудня 2016 року невиплачена заборгованість становить 17 233, 16 грн (а. с. 27).
 
Ураховуючи наведене, суди, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України 2004 року, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, дійшли правильного висновку, що позовну заяву в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі слід повернути, оскільки позивачем не дотримано порядок звернення до суду із цим позовом, визначений частиною третьою статті 118 ЦПК України 2004 року.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат              Овчаренко О. В., висновків судів не спростовують та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись  статтями  400, 401, 416, 419 ЦПК України,  Верховний  Суд  у складі 
колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат Овчаренко Олександр Вікторович, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 22 грудня                    2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 26 січня                2017 року залишити без змін.  
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                             А. О. Лесько 
 
С. Ю. Мартєв 
 
С. П. Штелик