ПОСТАНОВА
Іменем України

04 жовтня 2018 року 
Київ
справа №823/1553/17
адміністративне провадження №К/9901/36203/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -                     Данилевич Н.А.,
суддів -                                                                       Бевзенка В. М., 
                                                                                   Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Гаращенко В.В., судді: Гайдаш В.А., Тимошенко В.П.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2018 року (головуючий суддя - Сорочко Є.О., судді: Земляна Г.В., Ісаєнко Ю.А.) у справі № 823/1553/17
за позовом ОСОБА_3
до Державної екологічної інспекції України, Державної екологічної інспекції у Черкаській області
про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі, - 

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1.           04 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державної екологічної інспекції України через Державну екологічну інспекцію у Черкаській області середній заробіток за час затримки у поновлені на роботі (посаді) за період з 23 травня 2017 року по день прийняття судом рішення.  

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

2.          Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2018 року, позов ОСОБА_3 було задоволено частково. 

2.1.          Стягнуто з Державної екологічної інспекції у Черкаській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки у поновленні на посаді за період з 24 травня 2017 року по 26 жовтня 2017 року включно у розмірі 21 211грн. 20 коп.
 
2.2.          У задоволенні інших вимог - відмовлено.

3.          Задовольняючи позовні вимоги в частині, суди попередніх інстанцій виходили з того, що на час прийняття рішення по справі постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2016 у справі № 821/3861/15-а про поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області з 27 листопада 2015 року, не виконана, тому, відповідно до ст.ст.235, 236 Кодексу законів про працю України, є підстави для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

4.           12 березня 2018 року Державна екологічна інспекція у Черкаській області звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2018 року, в якій просила скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року в частині стягнення з Державної екологічної інспекції у Черкаській області середнього заробітку за час затримки у поновленні на посаді, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 

5.          В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник вказав на невірне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині невзяття до уваги приписів ст.237 Кодексу законів про працю України та того факту, що відповідач не має можливості виконати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2016 у справі № 821/3861/15-а, оскільки відповідно до вимог ст.21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положення про Держекоінспекцію України начальник Державної екологічної інспекції у Черкаській області призначається на посаду Головою Держекоінспекцією України за погодженням з Міністром екології та природних ресурсів та Головою Черкаської обласної державної адміністрації. Скаржник зазначає, що він не є належним відповідачем у даній справі, а вина за невиконання вказаного рішення суду, в тому числі і матеріальна шкода, повинна бути покладена на Держекоінспекцію України.    

6.          Позивачем надані Суду заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначено про обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та всебічне з'ясування всіх обставин справи судами.  

7.          Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року зазначену касаційну скаргу призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8.          Наказом Державної екологічної інспекції України від 27.11.2015 № 376-0 ОСОБА_3 звільнено з посади начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

9.          Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2016 у справі №821/3861/15-а адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 27.11.2015 №376-0 «Про звільнення ОСОБА_3Г.», поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області з 27 листопада 2015 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.   

10.          Станом на 26.10.2017, Державна екологічна інспекція України не виконала судове рішення у справі № 821/3861/15-а в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ

11.          Стаття 235 Кодексу законів про працю України: у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

12.          Стаття 236 Кодексу законів про працю України: у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

13.          Стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України: постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

14.          Частина 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України: постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

15.          Пункт 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України: постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

16.          Частина друга статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України: судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

17.          Частина 2 статті 65 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження»: рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

18.          Пункт 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100): обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

19.          Пункт 8 Порядку №100: для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

20.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

21.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі    статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

22.          Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 341 КАС України)

23.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

24.          Надаючи оцінку доводам, викладеним в касаційній скарзі стосовно безпідставності зобов'язання судами саме Державної екологічної служби у Черкаській області виплатити середній заробіток за час затримки у поновленні на посаді позивача за період з 24 травня 2017 року по 26 жовтня 2017 року включно, колегія суддів погоджує висновки судів першої та апеляційної інстанцій, викладені в оскаржуваних рішеннях. 

25.          Так, норма ст.236 КЗпП України передбачає обов'язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб'єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника та не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

26.          Таким чином, Суд вважає вірними висновки судів попередніх інстанцій стосовно того, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає стягненню саме з Державної екологічної інспекції у Черкаській області, оскільки виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду покладається на установу, в якій особа працювала перед звільненням, а нарахування заробітної плати у даному випадку здійснюється юридичною особою до штатного розпису якої віднесено посаду, на яку рішенням суду поновлено працівника. 

27.          Стосовно тверджень скаржника з посиланням на приписи ст.237 КЗпП України щодо обов'язку Державної екологічної інспекції України у покритті шкоди, заподіяної суб'єкту владних повноважень (відповідачу 1) у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає, що вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносинах, проте, за наявності підстав та доказів відповідач 1 не позбавлений права звернутись до суду з окремим позовом про відшкодування шкоди з Державної екологічної інспекції України в порядку, передбаченому ст.237 КЗпП України.

28.          Доводи скаржника про те, що суди першої та апеляційної інстанцій в резолютивній частині рішень необґрунтовано зазначили суму, яка стягується на користь позивача без утримання податків та інших обов'язкових платежів, колегія суддів не приймає, оскільки з системного аналізу норм Порядку №100 вбачається, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

29.          Суд зазначає, що період вимушеного прогулу в розумінні статті 236 КЗпП і сума, визначена судами до стягнення на користь позивача, не є предметом касаційного оскарження.

30.          Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.

31.          Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

32.          Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Черкаській області без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

33.          З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.

34.          Керуючись статтями 341,    343-345, 349-356,    359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

35.          В задоволенні касаційної скарги Державної екологічної інспекції у Черкаській області - відмовити.

36.          Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2018 року - залишити без змін.

37.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич          

Судді                                                                                           В. М. Бевзенко 
                                                                                                                                            В.М. Шарапа