ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
31 жовтня 2018 року
м. Київ
 
справа № 761/20750/13-ц
провадження № 61-13867св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., СтупакО. В., Усика Г. І., 
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_4, 
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2016 року, постановлену у складі судді: Рейнарт І. М.,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») про стягнення коштів за депозитним договором. 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня                               2012 року позов задоволено.
Стягнено з ПАТ «Родовід Банк» на користь ОСОБА_4 28 970,53 грн з яких: 9 585,45 грн - 13% річних за користування грошовими коштами,                            10 644,84 грн пені і та 8 740,24 грн інфляційних втрат.
12 листопада 2012 року на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист № 2-12806/11 про стягнення з ПАТ «Родовід Банк» коштів в сумі 28 970,53 грн та 22 листопада 2012 року відкрито виконавче провадження.
Рішення боржником виконано 27 лютого 2013 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2013 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнено з ПАТ «Родовід Банк» на його користь 22 964,84 грн з яких: 4 470,83 грн пені за користування грошовими коштами, 11 074,71 грн упущеної вигоди,  7 419,30 грн - 3% річних та інфляційних витрат.
У іншій частині позовних вимог відмовлено. 
В апеляційному порядку рішення Шевченківського районного суду м. Києва                          від 29 жовтня 2013 року переглядалось неодноразово.
Зокрема, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 9 квітня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року скасовано в частині стягнення з ПАТ «Родовід Банк» 4 470,83 грн пені за користування грошовими коштами і 11 074,71 грн упущеної вигоди та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 9 квітня 2014 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та пені скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 грудня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів та пені залишено без змін.
8 червня 2015 року на виконання рішення від 29 жовтня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 761/207508/13-ц про стягнення з ПАТ «Родовід Банк» на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 22 964,84 грн.
Державним виконавцем ВДВС Подільського районного управління юстиції у                      м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження                                    (ВП № 48590299) та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 2-12806/11                             від 12 листопада 2012 року, виданий Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ПАТ «Родовід Банк» на користь ОСОБА_4 коштів                                             у сумі 28 970, 53 грн.
У березні 2016 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ПАТ «Родовід Банк» про поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 року у зв'язку з тим, що ухвалою цього суду від 25 березня 2016 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 2-12806/11 від 12 листопада 2012 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року, постановленою у складі судді Маліновської В. М., заяву про поворот виконання рішення задоволено.
Стягнено з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» 28 970,53 грн  в порядку повороту виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 року у цивільній справі № 2-12806/11.
При постановленні ухвали суд першої інстанції виходив із того, що заява є обґрунтованою.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто заявнику. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана позивачем ухвала постановлена за результатами розгляду заяви ПАТ «Родовід Банк» в порядку вирішення питання, пов'язаного з виконанням судового рішення в частині повернення відповідачу безпідставно стягнених з нього коштів за скасованим рішенням, що не пов'язано з правами ОСОБА_4 як споживача фінансових послуг, тому відсутні підстави для його звільнення від сплати судового збору за частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
У вересні 2016 року ОСОБА_4подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на безпідставне неврахування апеляційним судом тієї обставини, що спір розглядається у межах позову про захист прав споживача фінансових послуг, тому він як позивач у справі звільнений від сплати судового збору за оскарження судових рішень на будь-якій стадії процесу у цій справі. 
Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього суду від 17 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У 2018 році вказана справа надійшла до Верховного Суду. 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
Визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її, апеляційний суд послався на те, що Закон України «Про судовий збір» є спеціальним, який регулює питання сплати судового збору; оскільки апеляційна скарга подана на ухвалу суду про задоволення заяви про поворот виконання, положення Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 22 якого передбачає звільнення споживачів від сплати судового збору, до цих правовідносин не застосовується.
Проте такий висновок апеляційного суду є помилковим. 
Так, статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору; системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави для висновку про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону, не може безумовно означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки вона встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.
За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за подання позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»  слова «державного мита» замінені словами «судового збору».
Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.
Стаття 381 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, якою регламентовано вирішення питання про поворот виконання, розміщена у Розділі VI, що врегульовує процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень.
Таким чином, вирішення заяви про поворот виконання  судового рішення відбувається на одній із стадій цивільного процесу у межах однієї цивільної справи.
Відступаючи від практики Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18 дійшла висновку, що порушені права споживачів можуть захищатись як у суді першої інстанції (при поданні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, зокрема, і при апеляційному перегляді. 
Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 «Про захист прав споживачів», стаття 1 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, стаття 2 ЦПК України у редакції Кодексу на час розгляду справи Верховним Судом).
Предметом позову ОСОБА_4 у цивільній справі, про поворот виконання рішення у якій відповідачем порушено питання, є захист прав позивача як споживача фінансових послуг за договором банківського вкладу.
З огляду на наведене, касаційний суд дійшов висновку про помилкове покладення апеляційним судом на ОСОБА_4 обов'язку зі сплати судового збору, невиконання якого стало підставою визнання апеляційної скарги неподаною та її  повернення. 
Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвали суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, справа передається на розгляд суду апеляційної інстанції.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
Оскільки касаційний суд дійшов висновку про помилковість вимоги апеляційного суду щодо плати судового збору, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з направленням справи до апеляційного суду на розгляд відповідно до статті 411 ЦПК України. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2016 року скасувати.
Справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик