ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
6 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 368/1839/15-к
провадження № 51-2690 км 18
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
 
головуючої                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
засудженого                                            ОСОБА_5 ,
захисника                                                 ОСОБА_6 ,
потерпілої                                                  ОСОБА_7 , 
представника потерпілих                       ОСОБА_8 ,
прокурора                                                 ОСОБА_9 ,
            
розглянула в судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 ,  представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «Провідна» ОСОБА_10 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 3 листопада 2016 року  та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015110000000152, щодо 
ОСОБА_5 ,
                                                         ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  
уродженця м. Городища Черкаської області,
           жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2          ст. 286 КК.
Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини
За вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 3 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат у кримінальному провадженні та цивільні позови.
Стягнуто з ОСОБА_5 : на користь Кагарлицької центральної районної лікарні та Київської міської клінічної лікарні № 17 у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої - 2264,16  та 3155,08 грн відповідно; на користь ТОВ «Автомобільна компанія «Транспортні лінії України» (далі – ТОВ) - 62710 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу (автобуса),  6000 грн витрат на правову допомогу, а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 2756 (1378 х 2) та 1253,98  грн.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» (далі - СК) на користь потерпілих: 
- ОСОБА_7 - 5000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП); 
- ОСОБА_11 : 50000 грн - у рахунок відшкодування матеріальної шкоди в результаті ДТП, а також 12740 грн витрат на поховання, спорудження пам`ятника; 7535,02 грн - у рахунок відшкодування шкоди, завданої її здоров`ю та здоров`ю неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; 5000 грн та 10000 (5000х2) грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок указаної пригоди, як законному представнику зазначених неповнолітніх осіб. 
Окрім цього, стягнуто з СК на користь ТОВ 50 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу (автобуса),  і в порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК стягнуто  на  користь держави судовий збір у розмірі 1378 грн, 1102,4 грн (275,60 х 4) та 702,34 грн. 
Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у тому, що він за обставин, викладених у вироку, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що призвело до смерті потерпілого, а також до заподіяння тілесного ушкодження середньої тяжкості та тяжкого ушкодження іншим особам. 
Як установив суд, 30 травня 2015 року близько 18:00 ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Honda CR-V» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухаючись                      по автодорозі Київ–Знам`янка, порушив вимоги пунктів 2.3 б, 10.1 Правил дорожнього руху, на 70 км дороги виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілями «Volkswagen Crafterr» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_14 та ВАЗ-2110 (державний номерний знак НОМЕР_3 ) під керуванням ОСОБА_15 , після чого відбулося зіткнення між автомобілями «ВАЗ» та «Mitsubishi Space Star» (державний номерний знак НОМЕР_4 ) під керуванням ОСОБА_16 , який рухався  в попутному напрямку за автомобілями «Volkswagen Crafterr» та «ВАЗ» у бік м. Знам`янки.
 Унаслідок ДТП водію автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_15 було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, пасажирам ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - тяжких тілесних ушкоджень, а  ОСОБА_13 - середньої тяжкості.  
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить на підставі, передбаченій  п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК, змінити вирок щодо    ОСОБА_5 і пом`якшити захід примусу, застосувавши положення ст. 75 КК. Аргументуючи свою позицію, захисник зазначає, що засуджений є пенсіонером та ветераном праці, вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину та батька з першою групою інвалідності, визнав свою вину, вибачився перед потерпілими та добровільно відшкодував їм завдану злочином шкоду. На думку захисника,  наявні у справі пом`якшуючі обставини та дані про особу ОСОБА_5 , яких суд не врахував повною мірою, слугують підставами для звільнення  засудженого від відбування покарання з випробуванням.
У доповненнях до скарги, як убачається з їх змісту, захисник ОСОБА_6 , змінивши свої касаційні вимоги, просить скасувати постановлені  щодо ОСОБА_5 судові рішення і закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК. Суть доводів захисника зводиться до тверджень, що причиною виїзду автомобіля на зустрічну смугу руху була втрата ОСОБА_5 свідомості через хворобу. На обґрунтування цього захисник додає висновок судово-медичного експерта від         16 червня 2017 року. Водночас у доповненнях міститься прохання про призначення у кримінальному провадженні судово-медичного дослідження для визначення стану здоров`я ОСОБА_5 та з`ясування питання щодо можливості втрати ним свідомості під час керування транспортним засобом  30 травня 2015 року.
На касаційну скаргу захисника з доповненнями до неї представник потерпілої ОСОБА_7 – адвокат ОСОБА_8 подала заперечення, в яких наполягає на законності засудження ОСОБА_5 та справедливості призначеного йому покарання, а також звертає увагу на положення ч. 1 ст. 433 КПК щодо меж перегляду судом касаційної інстанції.
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача СК  ОСОБА_10 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків судів обставинам справи, істотні порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині задоволення цивільних позовів, заявлених до СК, та стягнення з неї судового збору, про що наводить відповідні доводи. ОСОБА_10 наголошує на тому, що СК не може бути цивільним відповідачем у кримінальному провадженні, оскільки не несе відповідальності за дії клієнта в силу закону, а має лише договірні правовідносини з  ОСОБА_5 , які не відносяться до шкоди, заподіяної злочином згідно з пред`явленим обвинуваченням.
Разом із цим представник цивільного відповідача зазначає про здійснення касаційного розгляду без його участі.
На вказану скаргу представник потерпілої ОСОБА_8 також подала заперечення, в яких, наводячи аргументи стверджує про необґрунтованість заявлених касаційних вимог.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення              не надходило. 
Позиції учасників судового провадження 
У суді касаційної інстанції (далі – Суд) сторона захисту підтримала свою касаційну скаргу з урахуванням змін до неї, щодо скарги представника цивільного відповідача поклалися на розсуд суду, водночас захисник також просив скасувати оспорювані рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції; потерпіла, її представник та прокурор заперечили проти задоволення касаційних скарг.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, а також доводи, викладені в касаційних скаргах та у запереченнях на них, колегія судів дійшла висновку, що касаційні скарги захисника та представника цивільного відповідача підлягають частковому задоволенню на  таких підставах. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах Суд не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення.
Згідно зі ст. 433 вказаного Кодексу цей Суд є судом права, а не факту, і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваних рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тому доводи у скаргах щодо неповноти здійснення провадження, невідповідності висновків судів фактичним обставинам справи, а також про призначення експертизи не можуть бути предметом розгляду й перевірки в порядку касаційної процедури.  
У результаті касаційного перегляду було встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу: показань допитаних у судовому засіданні потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ; свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 ; висновків проведених судово-медичних, транспортно-трасологічних, інженерно-транспортних експертиз; фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця події від 30 травня 2015 року, ілюстративній таблиці та схем до нього; в акті обстеження дорожніх умов від 30 травня 2015 року; протоколі перегляду відеозапису з відеореєстратора від 5 червня 2015 року, а також на підставі інших досліджених доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Водночас суд з`ясував позицію ОСОБА_5 , який, визнавши свою провину,  просив потерпілих пробачити йому. При цьому суд перевірив висунуту засудженим на свій захист версію про виїзд на зустрічну смугу руху через втрату свідомості, і вмотивовано спростував її у вироку.
 Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що ці дані в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_5 . Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК допущено не було.
Усупереч доводам захисника впродовж розгляду справи зазначений суд, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета  доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту.
Відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження діяння ОСОБА_5 суд правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК.
При виборі заходу примусу суд урахував усі обставини, які за законом мають правове значення, у тому числі й ті, на які є посилання у поданій захисником  касаційній скарзі. Підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим, таким, що не відповідає його меті й загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК, колегія суддів не має.
 Крім того, аналогічні за змістом доводи засудженого та його захисника щодо надмірної суворості призначеного ОСОБА_5 покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином перевірив усі аргументи скаржників і вмотивовано з посиланням на матеріали провадження визнав їх необґрунтованими.
У зазначеній частині постановлені щодо ОСОБА_5 судові рішення відповідають ст. 370 КПК, а твердження сторони захисту про необґрунтованість його  засудження та про необхідність закриття кримінального провадження є неспроможними.
У поданих касаційних скаргах не міститься доводів незгоди з рішенням суду про стягнення із засудженого витрат на лікування потерпілих, не заперечується й правомірність  стягнення з ОСОБА_5 коштів на користь автомобільної компанії у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, а також  витрат на правову допомогу.
Разом із тим, доводипредставника цивільного відповідача щодо істотного порушення норм права при вирішенні судами нижчих інстанцій цивільних позовів, заявлених до СК, є слушними.
            Згідно з приписами  ч. 1 ст. 62 КПК цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, котра в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. 
Частиною 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, указаним Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Проте суди нижчих інстанцій не врахували зазначених законодавчих положень, а також позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20 січня 2016 року (справа № 6-2808 цс15) з питань застосування норм права, які регулюють порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.  
У цьому кримінальному провадженні суди залишили поза увагою, що цивільна відповідальність СК за шкоду, завдану ОСОБА_5 потерпілим та ТОВ (третя особа), виникла не за законом на підставі загального правила, а насамперед на підставі договору між засудженим та страховою компанією, як обґрунтовано зазначає її представник у касаційній скарзі. При цьому за змістом спеціального Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон  № 1961-IV, статті 9, 22–31, 35, 36) настання страхового випадку (вчинення ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілим відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок указаної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі і шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування має відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.  
Як передбачено ст. 1194  ЦК, у разі якщо страхової виплати недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої собою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Виходячи із законодавчих положень потерпілий обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого така особа застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК підстав.
 Потерпілий вправі одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застраховано цивільно-правову відповідальність такої особи. У цьому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правову відповідальність якої застраховано, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування й звернутися до свого страховика з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.       
Між тим, за матеріалами справи, засуджений відшкодував потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 завдану злочином матеріальну та моральну шкоду  в повному обсязі, про що є відповідні розписки (т. 4 а.с. 11- 14). Як убачається з їх змісту, потерпілі не мають і не будуть мати у майбутньому жодних претензій до  ОСОБА_5 у зв`язку з ДТП. Попри це суд не з`ясував, чи є в такому випадку підстави для стягнення в межах кримінального провадження коштів на користь потерпілих ще й зі страхової компанії відповідно до закону та умов договору страхування, зважаючи також на положення ч. 3 ст. 22 ЦК. 
            Стягуючи зі страхової компанії на користь автомобільної компанії кошти у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу (автобуса), суд залишив поза увагою те, що у вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, не встановлено факту й характеру механічних ушкоджень автобуса «Volkswagen Crafterr». Не зіставив суд і наданих цивільним позивачем документів про обсяг проведених ремонтних робіт із даними, відображеними у протоколах огляду місця ДТП із ілюстративною таблицею до нього та огляду згаданого транспортного засобу, а отже, і належно не перевірив чи покриває стягнута із засудженого сума завдану шкоду.                  
Крім того, апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК не проаналізував і не дав вичерпних відповідей на доводи СК, наведені в апеляційній скарзі, про неправильне застосування місцевим судом при вирішенні цивільних позовів потерпілих та зазначеної автомобільної компанії спеціального закону, який регулює правовідносини, що виникають із договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у частині  розрахунку сум, які підлягають виплаті та додержання відповідної процедури після дорожньо-транспортної пригоди, а також про ненадання достатніх доказів на підтвердження розміру моральної шкоди та необґрунтованого стягнення судового збору.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оспорювані вирок та ухвала  в частині вирішення цивільних позовів ТОВ та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_11 до СК було постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Тому згадані рішення у цій частині підлягають скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, а провадження у вказаній частині – призначенню на новий розгляд у порядку цивільного судочинства.
У зв`язку з цим не можна залишити в силі й рішення судів про стягнення зі страхової компанії  судового збору за вказаними позовами.
 Окрім цього необхідно зазначити, що КПК (глава 8) врегульовано питання процесуальних витрат у кримінальному проваджені. Перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 КПК, а їх розподіл регламентовано ст. 124 цього Кодексу. Згідно із законодавчими приписами судовий збір до вказаних витрат не належить. Більш того, відповідно до ст. 119 КПК у певному випадку суд може звільнити обвинуваченого від оплати навіть визначених у КПК процесуальних витрат. Стягуючи із засудженого судовий збір, місцевий та апеляційний суди не врахували наведених положень закону в їх взаємозв`язку з правилами ч. 5 ст. 128 вказаного Кодексу. Тому оспорювані вирок та ухвала в цій частині підлягають зміні шляхом виключення з них рішення про стягнення із засудженого судового збору. 
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою скасування оскаржуваних судових рішень в іншій частині, у тому числі із закриттям кримінального провадження, під час касаційного розгляду не встановлено.
З огляду на викладене, касаційні скарги захисника та представника цивільного відповідача СК слід задовольнити частково.
 Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів
                                                    у х в а л и л а:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхової компанії «Провідна» ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 3 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_5  в частині вирішення цивільних позовів ТОВ «Автомобільна компанія «Транспортні лінії України», ОСОБА_7  та  ОСОБА_11 , заявлених до ПрАТ «Страхова компанія Провідна», стягнення зі страхової компанії судового збору за цими позовами скасувати і в зазначеній частині призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. 
Ці самі вирок та ухвалу в іншій частині змінити, виключити з них рішення про стягнення із засудженого ОСОБА_5 судового збору (в розмірі 1378, 1378 та 1253,98 грн).
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.            
            
                                                                     С у д д і:

ОСОБА_2                                           ОСОБА_1                                 ОСОБА_3