ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

23 жовтня 2018 року 
справа №815/441/17
адміністративне провадження №К/9901/18477/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу №   815/441/17 

за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Південна Винокурня" до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, 

за касаційною скаргою Одеської митниці Державної фіскальної служби 

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2017 року у складі судді Свиди   Л.   І. 

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів Федусик А.   Г., Димерлій О.   О., Єщенко О.В.

У С Т А Н О В И В :

ПРОЦЕДУРА

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Південна Винокурня" (далі - Товариство, декларант, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби (далі - митний орган, відповідач у справ), в якому просило визнати протиправними дії відповідача щодо відмови внести зміни до митної декларації ІМ   40   ДТ №   500060702/2016/008201 від 29 червня 2016 року та зобов'язати відповідача внести зміни до граф 31 «Вантажні місця та опис товарів», 41 «Додаткові одиниці виміру» та 47 «Нарахування платежів» митної декларації від 29 червня 2016 року ІМ40ДТ №500060702/2016/008201.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року, позов задоволено. Судами попередніх інстанцій визнано протиправними дії митного органу щодо відмови внести зміни до митної декларації від 29 червня 2016 року ІМ40ДТ №500060702/2016/008201 та зобов'язано митний орган внести зміни до митної декларації від 29 червня 2016 року ІМ   40   ДТ №500060702/2016/008201, а саме: зазначені у графі 31 «Вантажні місця та опис товарів. Маркування та кількість - Номери контейнерів - кількість та розпізнавальні особливості» у пункті 1 відомості - «з вмістом етилового спирту 70,7% алк. (17922,45   л. 100% спирту)» замінити на відомості - «з вмістом етилового спирту 69,00% алк. (17491,50 л. 100% спирту)»; зазначені у графі 41 «Додаткові одиниці виміру» відомості - « 831/17922.45», замінити на відомості - « 831/17491.50»; зазначені у графі 47 «Нарахування платежів», зокрема у графі «Основи нарахування» відомості - « 17922,45» замінити на відомості - « 17491,50»; зазначені у графі 47 «Нарахування платежів», зокрема у графі «Сума» відомості - « 1896195,21» замінити на відомості - « 1850600,7».

26 червня 2017 року відповідачем подана касаційна скарга на судові рішення судів попередніх інстанцій.

27 червня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги до 18 липня 2017 року (суддя Кравцов О.   В.).

26 липня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги до 14 серпня 2017 року.

10 жовтня 2017 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (суддя-доповідач Горбатюк С.   А.)

11 жовтня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача та витребувано справу №815/441/17 з Одеського окружного адміністративного суду.

14 листопада 2017 року справа №815/441/17 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

08 лютого 2018 року справу №815/441/17 передано до Верховного Суду.
Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

30 травня 2016 року Декларант з метою розмитнення товару, отриманого за контрактом від 12 жовтня 2015 року №   151012, укладеним з «LOGO IDUSTRIES LTD» (Кіпр) (коньячний спирт п'ятирічної витримки, вміст етилового спирту 68,00%) оформило тимчасову вантажну митну декларацію ІМ   40   ТН 500060702/2016/006801. В пункті 1 графи 31 «Маркування і кількість товару» зазначено вміст етилового спирту 68,0% алк. (17238,0 л. 100% спирту), в графі 41 «Додаткові одиниці виміру» - « 831/17238», в графі 47 «Нарахування платежів» у графі «Основа нарахування» - « 17238,00», «Сума» - « 1823780,40».

04 травня 2016 року Товариство оформило попередню митну декларацію ІМ   40   ЕЕ 500060702/2016/005390 та здійснило сплату фінансової гарантії у вигляді грошової застави за митне оформлення коньячного спирту витримкою п'ять років, артикул 5ТСХ, 25350 літрів, з вмістом етилового спирту 68,00%.

З метою контролю правильності визначення коду класифікації товару митним органом ініційовано відібрання зразків (проб) товару, про що складено акт від 30 травня 2016 року. Проби направлено на експертизу до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС України.

24 червня 2016 року складено висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС України, згідно якого масова частка вмісту спирту етилового становить 70,7 % +/- 0,1%, що суперечить даним поданої позивачем декларації, в якій зазначений вміст етилового спирту - 68%, тобто показники об'ємної частки етилового спирту проби не відповідають технічним вимогам до імпортних коньячних спиртів витриманих від 3 до 5 років (57%-70%) та даним Сертифікату якості від 07 квітня 2016 року. Разом з тим, у висновку зазначено, що показники проби масова концентрація екстрактивних речовин не суперечать вимогам до імпортних коньячних спиртів витриманих від 3 до 5 років та через відсутність в Україні необхідних нормативних методик та державних стандартів відсутня можливість ідентифікації природи спирту згідно вимог УКТ ЗЕД.
29 червня 2016 року Товариство подало додаткову митну декларацію ІМ   40   ДТ №500060702/2016/008201, в графах 31 «Маркування і кількість товару» зазначено вміст етилового спирту 70,7% алк. (17922,45 л. 100% спирту), в графі 41 «Додаткові одиниці виміру» - « 831/17922,45», в графі 47 «Нарахування платежів» у графі «Основа нарахування» - « 17922,45», «Сума» - « 1896195,21», тобто відомості щодо товару з урахуванням висновку Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС України від 24 червня 2016 року.

Не погодившись із висновком Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС України, позивач звернувся до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (КНДІСЕ) з метою проведення експертного дослідження. 

07 грудня 2016 року за наслідком проведення експертного дослідження залишків проб (зразків) Товариство отримало висновок №14310/14311/16-34, відповідно до якого масова частка етилу у пробах товару становить 69,0% та він відповідає вимогам КД У 00011050-15.91.10-5:2009 «Технологічні вимоги на імпортні коньячні спирти» та вимогам безпечності для даного виду продукції.

Крім того, згідно протоколу випробувань харчової продукції №12143-12150/16-х Науково-дослідного Центру випробувань продукції Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий Центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», також підтверджено відповідність наданих зразків вимогам КД У 00011050-15.91.10-5:2009 «Технологічні вимоги на імпортні коньячні спирти».

14 грудня 2016 року у зв'язку з наявністю пакету документів, які підтверджують питому частку етилу у досліджених зразках товару, позивач звернувся до митного органу із заявою про внесення змін до митної декларації від 29 червня 2016 року ІМ   40   ДТ №500060702/2016/008201, з метою приведення опису імпортованого товару у відповідність з товаросупровідними документами.

30 грудня 2016 року відповідач листом №123 відмовив у задоволенні заяви Товариства з підстав того, що з поданих документів не вбачається необхідності таких змін.

ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з протиправності відмови митного органу у внесенні змін до митної декларації внаслідок відсутності обставин, передбачених пунктом 34 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року (далі - Положення №   450) як таких, що не дозволяють внесення змін до митної декларації, 

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що оскільки позивач звернувся до митного органу із заявою встановленого зразка про внесення змін до митної декларації, до якої долучив підтверджуючі документи (висновки експертного дослідження Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №14310/14311/16-34 від 07 грудня 2016 року та протокол випробувань Науково-дослідного Центру випробувань продукції Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий Центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів»,), то у відповідача не було підстав відмовляти у вчиненні дій, про які просило Товариство. 

ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: вимог статті 19 Конституції України, статей 11, 82, 86, 94 Кодексу адміністративного судочинства України, пунктів 43.3, 43.5 статті 43 Податкового кодексу України, статей 269, 544 Митного кодексу України, пунктів 34, 37 Положення №450, пунктів 4.15, 4.23 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5 (далі - Інструкція №53/5), вимог Порядку взаємодії структурних підрозділів та територіальних органів Державної фіскальної служби України з Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень ДФС під час проведення досліджень (аналізів, експертиз), затвердженого наказом Мінфіну України від 2 грудня 2016 року №1693/29823, просить скасувати оскаржені судові рішення та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що після завершення митного оформлення зміни до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа можуть вноситися шляхом заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування за формою згідно з додатком   4.
Митний орган вказує на відсутність підстав для оформлення аркушу коригування внаслідок відсутності надмірно сплачених платежів Товариством у результаті митного оформлення, а також зауважує, що суди, зобов'язавши відповідача внести зміни до відповідної митної декларації, фактично втрутилися у дискрецію митного органу.

Заперечення на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили, що не перешкоджає її подальшому розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Проблемою даного спору є правомірність дій митного органу щодо відмови внести зміни до поданої Товариством додаткової митної декларації в частині правильного зазначення опису товару, додаткових одиниць виміру та нарахування платежів.

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

Щодо застосування норм процесуального права
Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Нормативне регулювання
Відповідно до положень статті 269 Митного кодексу України за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.
Частиною сьомою статті 269 цього Кодексу встановлено, що порядок внесення змін до митних декларацій визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 269 Митного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України  від 21 травня 2012 року №450 затверджено Положення про митні декларації, пункти 33 - 38 якого визначають порядок внесення змін до митних декларацій.

Системний аналіз змісту цих пунктів дозволяє прийти до висновку, що законодавець визначає два відмінних порядки внесення змін до митних декларацій - під час митного оформлення та після завершення митного оформлення.

Порядок дій митного органу щодо зміни або відкликання митної декларації, митне оформлення якої не завершено, регламентовано приписами пунктів 33-36 Положення №   450.

Після завершення митного оформлення зміни до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, відповідно до приписів пункту 37 Порядку №   450 можуть вноситися лише шляхом: подання у випадках, визначених Митним кодексом України, декларантом або уповноваженою ним особою додаткової митної декларації та оформлення її митним органом; заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування за формою згідно з додатком 4.

Аркуш коригування заповнюється та оформлюється митним органом у разі:

-   отримання митним органом інформації про перерахування декларантом до державного бюджету митних платежів у вигляді доплати або підтвердження Казначейством факту повернення з державного бюджету коштів після закінчення митного оформлення;

-   необхідності виправлення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи помилково зазначених в оформленій митній декларації на бланку єдиного адміністративного документа відомостей про товари, не пов'язаних з перерахуванням сум митних платежів за такою митною декларацією;

-   необхідності відображення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи відомостей про товари, що стали відомі після закінчення митного оформлення товарів, не пов'язаних з перерахуванням сум митних платежів за митною декларацією на бланку єдиного адміністративного документа.
Порядок оформлення аркуша коригування затверджено наказом Міністерства фінансів України від 06 листопада 2012 року № 1145 (далі - Порядок № 1145).

Відповідно до пункту третього Порядку № 1145 у випадку зміни митної вартості імпортних товарів посадовою особою митниці ДФС, якою здійснювався випуск товарів за митною декларацією, у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня надходження до митниці ДФС інформації про доплату (повернення) сум митних платежів або реєстрації заяви декларанта (уповноваженої особи) у митному органі, складається аркуш коригування.

Оформлений митним органом аркуш коригування є невід'ємною частиною відповідної митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа.

Оцінка доводів касаційної скарги

Митний кодекс України та Положення №   450 визначають порядок дій митного органу у випадку отримання ним заяви декларанта про надання дозволу на внесення змін до митної декларації. Відповідний дозвіл надається усно (пункт 38 Положення), а відмова повинна бути письмовою (чи в електронному вигляді), невідкладною та мотивованою (частина перша статті 269 Митного кодексу України).

Після завершення митного оформлення у визначених законом випадках зміни вносяться або шляхом подання додаткової митної декларації у випадках, передбачених Митним кодексом України, або шляхом оформлення аркушу коригування.

Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги, що висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову є передчасними. 

Підтримуючи позицію позивача у справі, суди попередніх інстанцій висновувалися з того, що необхідність змінювати відомості про товар (зокрема опис товару) підтверджується наданими Товариством документами, а саме експертним висновком КНДІСЕ та протоколом випробувань харчової продукції №12143-12150/16-х, виданими державними установами.

Суд зауважує, що у цій категорії справ судам попередніх інстанцій необхідно виходити з правової природи митних декларацій, які подавалися декларантом до оформлення, та використовувати з цією метою Класифікатор типів декларацій, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 29 травня 2012 року №   623 «Про затвердження Переліку відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій, і Порядку їх ведення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 988/21300 (далі - Наказ №   623).

Слід також враховувати приписи частини четвертої статті 261 Митного кодексу України, пункту 29 Положення № 450, зі змісту яких вбачається, що тимчасова декларація не є завершальним документом під час митного оформлення товару, який було випущено у вільних обіг відповідно до заявленого режиму її подання не є фактом завершення декларування, а передбачає лише спрощений порядок випуску товарів у вільний обіг та зобов'язує декларанта у визначені терміни вчинити ряд дій щодо подальшого митного оформлення товару. Подання додаткової декларації до попередньо поданої тимчасової декларації є обов'язковим етапом завершення процедури митного оформлення товару, що безпосередньо визначено на підставі статті 261 Митного кодексу України.

При дослідженні змісту декларацій та граф, в які пропонується внести зміни, судам слід використовувати Класифікатор способів розрахунку, Класифікатор видів надходжень бюджету, що контролюються митними органами, затверджені Наказом №   623.

Судам необхідно також встановити чи зазначено у графі 47 додаткової митної декларації інформацію про проведення коригувань митної вартості, наявність надмірно сплачених платежів, тощо, що є підставою для складання митним органом аркуша коригування. У випадку наявності незгоди платника податків з розміром визначених митним органом митної вартості та митними платежами в графі 47 крім митної вартості, заявленої декларантом, наводиться й сума коригування митного органу, за якою декларантом видана гарантія.

Зі змісту заяви декларанта, а також позовних вимог вбачається, що ним ставиться питання про внесення змін, серед іншого, до графи 47 додаткової митної декларації, а саме «Нарахування платежів» та «Основи нарахування», що пов'язано із перерахуванням митних платежів. 

На підставі пункту 37 Положення №   450 після завершення процедури митного оформлення внесення змін до митних декларацій шляхом виправлення або уточнення даних про товари за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи, а не за ініціативою митного органу, можливі лише якщо такі коригування не пов'язані з перерахунком митних платежів, відтак позовні вимоги позивача суперечать приписам пункту 37 Положення №   450 та не підлягають задоволенню.

Щодо обраного способу захисту права. 

Внесення змін до митної декларації шляхом оформлення аркушу коригування може бути здійснено тільки після підтвердження Казначейством факту повернення з державного бюджету суми надмірно та/або помилково сплачених коштів (абзац 7 пункту 37 Положення); або у разі необхідності виправлення чи відображення відомостей, не пов'язаних з перерахуванням сум митних платежів (абзац 8 пункту 37), в тому числі тих, що стали відомі після завершення митного оформлення (абзац 9 пункту 37).

Обрання судами попередніх інстанцій зобов'язального способу захисту права не відповідає приписам Положенням №450, яким регламентовано порядок внесення змін до митної декларації шляхом оформлення аркушу коригування, а саме: без встановлення дотримання позивачем вимог, визначених абзацами 7-9 пункту 37 цього Положення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діє на момент розгляду судом касаційної інстанції) та статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) докази у справі підлягають оцінці у своїй сукупності, разом з іншими доказами, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Верховний Суд визнає, що неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції і прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року у справі №   815/441/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства "Південна Винокурня" до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Р.Ф.Ханова

Судді                                                                                                                                 І.А.Гончарова

                                                                                                              І.Я.Олендер