ПОСТАНОВА
Іменем України

14 листопада 2018 року 
Київ
справа №826/19390/14
адміністративне провадження №К/9901/8144/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу | Державної податкової інспекції у Подільському  районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
на постанову | Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 березня  2015 року (суддя: В.А. Кузьменко)
та ухвалу | Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2015 року (колегія у складі суддів: Н.Е. Старова, Є.В. Чаку, Є.І. Мєзєнцев)
у справі | №826/19390/14
за позовом | Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКЛ»
до | Державної податкової інспекції у Подільському  районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про | визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКЛ» (далі - Товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28 листопада 2014 року № 0008302203.
Позов обґрунтовано тим, що обставини призначення та проведення перевірки відповідають умовам застосування п. 86.9 ст. 89 Податкового кодексу України, а судове рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили, не існує і відсутні докази проведення податкової перевірки з інших підстав, тому відповідач не мав правових підстав для прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 березня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28 листопада 2014 року №0008302203.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що в ході розгляду справи встановлені обставини щодо реальності здійснених позивачем господарських операцій, які підтверджені належним чином складеними первинними документами суб'єктів господарювання, що на час вчинення спірних господарських операцій мали необхідний обсяг правоздатності та були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість, за відсутності фактів вчинення позивачем нікчемних угод або угод, які суперечать інтересам держави та суспільства.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2015 року частково визнано нечинною стосовно податкового повідомлення-рішення від 28 листопада 2014 року №0008302203 в частині взаємовідносин за період з 01 січня 2012 року по 01 квітня 2014 року. Провадження у справі за позовом Товариства до ДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28 листопада 2014 року №0008302203 в частині взаємовідносин за період з 01 січня 2012 року по 01 квітня 2014 року - закрито, у зв'язку з досягненням сторонами примирення. Апеляційну скаргу ДПІ залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2015 року в частині взаємовідносин за травень 2014 року на суму 12 420 грн. залишено без змін.
Закриваючи провадження у справі апеляційний суд виходив з того, що оскільки матеріалами справи підтверджується досягнення сторонами податкового компромісу зі сплати позивачем спірного податкового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 28 листопада 2014 року №0008302203, тому наявні достатні підстави для закриття провадження у справі в частині взаємовідносин за період з 01 січня 2012 року по 01 квітня 2014 року. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в іншій частині, апеляційний суд виходив з того, що постановою суду, яка набрала законної сили, підтверджена реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ЛЕД-ТЕК». 
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Скарга мотивована тим, що у кримінальному провадженні, в якому слідчий виніс постанову про призначення перевірки, не розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадових осіб позивача. Також актом перевірки встановлено, що операції, які уклалися між позивачем та його контрагентами не мали реального характеру та були спрямовані виключно на отримання податкової вигоди.
Відзив на касаційну скаргу не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Судами встановлено, що посадовими особами ДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ "Українська компанія "Модус", ТОВ "ТК "Фіона" та ТОВ "ЛЕД-ТЕК" за період з 01 січня 2012 року по 30 вересня 2014 року. 
За результатами перевірки складено акт від 11 листопада 2014 року №6588/26-56-22-03-09/25397547, за висновками якого встановлено порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у розмірі 7 131 851,00 грн., в тому числі: листопад 2012 року на суму 23 779,00 грн.; грудень 2012 року на суму 643 946,00 грн.; січень 2013 року на суму 538 540,00 грн.; лютий 2013 року на суму 469 250,00 грн.; березень 2013 року на суму 325 080,00 грн.; квітень 2013 року на суму 613 245,00 грн.; травень 2013 року на суму 948 504,00 грн.; червень 2013 року на суму 1 011 580,00 грн.; липень 2013 року на суму 178 730,00 грн.; серпень 2013 року на суму 879 116,00 грн.; вересень 2013 року на суму 437 402,00 грн.; жовтень 2013 року на суму 237 256,00 грн.; листопад 2013 року на суму 426 912,00 грн.; грудень 2013 року на суму 386 092,00 грн.; травень 2014 року на суму 12 420,00 грн.
Зазначені порушення в акті перевірки обґрунтовані тим, що в ході здійснення досудового розслідування встановлено, що позивачем відображено у податковій звітності фінансово-господарські операції з ТОВ "Українська компанія "Модус", ТОВ "ТК "Фіона" та ТОВ "ЛЕД-ТЕК", які мають фіктивний характер і спрямовані на отримання податкової вигоди шляхом безпідставного завищення валових витрат у відповідних податкових періодах.
На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення рішення від 28 листопада 2014 року №0008302203 за порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 10 697 777,00 грн., в тому числі за основним платежем - 7 131 851,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 565 926,00 грн. 
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-ХІV).
Відповідно до статті 1 цього Закону бухгалтерський облік це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.
Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (пункт 1 статті 8 Закону № 996-ХІV).
У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.
Господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону №996-ХІV).
За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.
Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).
Як встановлено апеляційним судом, 17 березня 2015 року набрала законної сили постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року у справі №826/12661/14 за позовом Товариства до ДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0005772201 від 14 серпня 2014 року, якою позов задоволено, та в якій, зокрема, досліджувались господарські операції позивача з TOB «ЛЕД-ТЕК» (період взаємовідносин позивача з вказаним контрагентом у згаданій справі відрізнявся від періоду, що досліджувався у оскаржуваному рішенні, проте взаємовідносини ґрунтувалися на тих самих договорах, що були предметом судового дослідження у даній справі).
Вищевказаною постановою від 05 листопада 2014 року встановлено, що господарські операції, оформлені договорами позивача з TOB «ЛЕД-ТЕК» №0304/14 від 03 квітня 2014 року, №11-04-14 від 11 квітня 2014 року, №2702/14 від 27 лютого 2014 року, мали реальний товарний характер, доведено належне виконання договорів сторонами та відповідне оформлення первинними документами, а доводи відповідача щодо реальності та безтоварності операцій спростовано наявними у справі доказами, в результаті чого оскаржуване податкове повідомлення-рішення скасоване судовим рішенням, що набрало законної сили.
Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову (в частині взаємовідносин за травень 2014 року на суму 12 420 грн.). 
Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення.
2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 березня 2015 року в частині залишеній без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2015 року залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

………………….

………………….

………………….

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва
С.С. Пасічник
Судді Верховного Суду