Постанова
Іменем України
 
05 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 204/4346/16-ц
провадження № 61-26686св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Токар Н. В. від 17 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у  складі колегії суддів: Лаченкової О. В.,    Варенко О. П., Городничої В. С., від 12 квітня 2017 року,
 
     ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до         ОСОБА_5 про стягнення аліментів на її утримання під час вагітності та до досягнення дитиною трьох років.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 21 серпня 2010 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З березня 2016 року сторони проживають окремо. На час звернення до суду вона перебуває в стані вагітності, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач їй не надає, хоча має таку можливість.
З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання під час вагітності в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн щомісячно з часу звернення до суду з позовом та до ІНФОРМАЦІЯ_1, а також аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн щомісячно з часу звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.
 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська             від 17 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти під час вагітності ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з      01 липня 2016 року під час її вагітності, які сплачувати після народження дитини без додаткового рішення суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.
 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на утримання від відповідача під час вагітності, а відповідач не надавав допомогу дружині, яка потребувала додаткових витрат на забезпечення належних умов для збереження її здоров'я та народження здорової дитини. При цьому суд виходив із того, що хоча право на утримання у зв'язку з вагітністю припиняється з моменту народження дитини, одночасно після народження дитини виникає право на утримання відповідно до частини другої статті 84 СК України, а саме надання утримання до досягнення дитиною трьох років, яке сплачуються без додаткового рішення суду, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років.
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня          2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів на утримання вагітної дружини, із урахуванням стану здоров'я позивача та відповідача, матеріального становища платника аліментів, а також того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дружині, дійшов правильного висновку про необхідність визначити аліменти на дружину під час вагітності у розмірі       1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду з позовом.
 
У червні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір аліментів на утримання позивача до 1/6 частини заробітку.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди, стягуючи з нього аліменти, не врахували матеріальний стан позивача, а саме, що позивач працює та отримує дохід, а тому дійшли помилкового висновку про стягнення з нього на користь позивача аліментів у розмірі 1/4  частки його заробітку.
 
Судові рішення в частині відмови у позові не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_5 від позивача не надходив.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
У справі, що переглядається, установлено, що з 21 серпня 2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.
 
На момент звернення до суду у липні 2016 року позивач була перебувала у стані вагітності строком 20 тижнів.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_6
 
Також установлено, що під час вагітності позивача сторони проживали окремо.
 
Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
 
Відповідно до частини першої статті 80 СК Украйни аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
 
Згідно з частиною першою статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності.
 
Відповідно до частини четвертої статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
 
Відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
 
Частиною п'ятою статті 84 СК України передбачено, що аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду.
 
Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши наведенні вище положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліменти під час вагітності ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 липня 2016 року під час її вагітності, які сплачувати після народження дитини без додаткового рішення суду.
 
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська               від 17 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | О. В. Білоконь   Є. В. Синельников   С. Ф. Хопта