ПОСТАНОВА
Іменем України

18 жовтня 2018 року 
Київ
справа №490/7147/14-а
адміністративне провадження №К/9901/53153/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Гімона М.М.,
суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л., 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року (головуючий суддя - Градовський Ю.М., судді: Крусян А.В., Романішин В.Л.),

у адміністративній справі № 490/7147/14-а за позовом ОСОБА_1 до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області (далі - Управління ДАБІ) про оскарження постанови,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив скасувати постанову від 23 грудня 2013 року №961 про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 травня 2015 року позов задоволено. Постанову заступника начальника Управління ДАБІ від 23 грудня 2013 року №961 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною шостою статті 96-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення  (далі - КУпАП) визнано протиправною та скасовано.

Не погоджуючись з вказаною постановою, 21 березня 2018 року Управління ДАБІ оскаржило її в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Управління ДАБІ на постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 травня 2015 року. 

Не погоджуючись з вказаною ухвалою апеляційного суду, Управління ДАБІ звернулося з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить її скасувати та направити для продовження розгляду до апеляційного суду.

В обґрунтування касаційної скарги зазначило, що текст постанови Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 травня 2015 року Управління ДАБІ отримало лише 13 березня 2018 року, а тому строк на апеляційне оскарження ним не пропущено. Крім того, Управління ДАБІ неодноразово зверталось до суду з заявами щодо отримання постанови суду першої інстанції, однак така постанова судом першої інстанції направлена лише 23 лютого 2018 року.
  
Позивач своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався. 

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі положень частини другої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції після 15 грудня 2017 року) виходив з того, що Управління ДАБІ, представник якого приймав участь в судових засіданнях та був належно повідомлений про дату та час розгляду справи, оскаржило в апеляційному порядку постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 травня 2015 року лише 21 березня 2018 року, тобто з пропуском річного строку з дати складення повного тексту. 

За перевіркою матеріалів справи, постанова Центрального районного суду міста Миколаєва прийнята 28 травня 2015 року у відкритому судовому засіданні за відсутності сторін у справі. Відповідно до супровідного листа Центрального районного суду міста Миколаєва копія постанови направлена сторонам  лише 13 березня 2018 року. В матеріалах справи будь-які докази щодо отримання копії оскаржуваної постанови відсутні. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подана Управлінням ДАБІ 21 березня 2018 року. При цьому, Управління ДАБІ одночасно з апеляційною скаргою подало клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час подання апеляційної скарги; далі - КАС України) апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Частиною третьою статті 3 КАС України (в редакції на час прийняття судом апеляційної інстанції оскаржуваної ухвали) встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. 

Відповідно до частини другої статті 299 КАС України (в редакції на час прийняття судом апеляційної інстанції оскаржуваної ухвали) незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб'єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб'єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов'язки.

Враховуючи викладене, апеляційне оскарження суб'єктом владних повноважень судового рішення суду першої інстанції з пропуском річного строку з дня складення повного тексту такого рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб'єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений, що має наслідком постановлення судом ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, в інших випадках - суд зобов'язаний надати оцінку наведеним скаржником у відповідній заяві підставам пропуску такого строку.

Отже, застосування судом апеляційної інстанції наведених норм процесуального права вимагає достовірного встановлення дати складення повного тексту рішення суду першої інстанції та встановлення, чи був повідомлений суб'єкт владних повноважень про розгляд справи.

У матеріалах справи наявна судова повістка адресована відповідачу від 16 квітня 2015 року в якій зазначено про розгляд справи 28 травня 2015 року о 09:30 год. 

Однак, матеріали справи не містять рекомендованих повідомлень про вручення такої судової повістки відповідачу, повернення поштового відправлення або інших доказів фактичного направлення вказаного документу відповідачу.

Отже, відсутні підстави вважати, що відповідач був повідомлений про розгляд справи, оскільки відповідних доказів матеріали справи не містять.

За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі, передбачених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, ґрунтується на формальному підході, а тому не може бути визнаним обґрунтованим.

Крім того, відповідачем до апеляційної скарги були додані заяви адресовані суду першої інстанції про видачу або направлення засобами поштового зв'язку постанови від 28 травня 2015 року, що отримані судом. При цьому, докази фактичного отримання відповідачем копії повного тексту постанови Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 травня 2015 року за результатами таких звернень або надання судом відповіді на такі звернення відсутні.

Однак, вказані обставини залишилися поза увагою апеляційного суду.

Відповідно до пункту 13 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2006  року №740 (в редакції, чинній на момент ухвалення постанови суду першої інстанції), електронні копії судових рішень надсилаються суддею або відповідальною особою апарату суду не пізніше наступного дня після ухвалення судового рішення або виготовлення його повного тексту.

Керуючись частиною п'ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року № 3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, судом касаційної інстанції встановлено, що постанова Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 травня 2015 року надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень лише 2 березня 2018 року, зареєстрована 3 березня 2018 року та оприлюднена 6 березня 2018 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що встановлений частиною другою статті 299 КАС України для суб'єкта владних повноважень присічний річний строк на оскарження має на меті забезпечення правової визначеності і остаточності судових рішень, а також на спонукання суб'єктів владних повноважень до оперативної та ефективної реалізації права на апеляційний перегляд справ за їхньою ініціативою.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень не може бути позбавлений права на судовий захист з підстав пропуску строку на реалізацію такого права, що зумовлене порушеннями з боку органів судової влади, на які покладено обов'язок забезпечити його реалізацію.

Відповідно до частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд відмовляючи у відкритті апеляційного провадження порушив норми процесуального права, у зв'язку з чим таке рішення підлягає скасуванню із передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 345, 353, 356 КАС України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року скасувати, а справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон
Л.Л. Мороз 
А.Ю. Бучик,
Судді Верховного Суду