ПОСТАНОВА
Іменем України

20 вересня 2018 року 
Київ
справа №811/2600/13-а
адміністративне провадження №К/9901/38964/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Бучик А.Ю., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом Громадської організації «Військово-мисливське товариство «Південь» до Кіровоградської обласної ради, третя особа - Громадська організація «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» про визнання протиправними та скасування рішень за касаційною скаргою Громадської організації «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду у складі судді Притули К.М. від 21 листопада 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., Головко О.В. від 30 травня 2017 року, 

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2013 року Громадська організація «Військово-мисливське товариство «Південь» (далі - ГО «Військово-мисливське товариство «Південь») звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду Одеської області із позовом до Кіровоградської обласної ради, третя особа - Громадська організація «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» (далі - ГО «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан»), у якому просила:
- визнати протиправним і скасувати рішення до Кіровоградської обласної ради № 391 від 23 листопада 2012 року про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями Товариством військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону;
- визнати протиправним і скасувати рішення до Кіровоградської обласної ради № 546 від 06 грудня 2013 року про надання мисливських угідь в користування ГО «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан».
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що рішенням Кіровоградської обласної ради двадцять другого скликання № 105 від 14 листопада 1997 року «Про надання мисливських угідь у користування організаціям області для ведення мисливських господарств» позивачу - ГО «Військово-мисливське товариство «Південь» надано право користування мисливськими угіддями Андрусівського мисливського господарства, оскільки Товариство військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону не було зареєстроване як юридична особа та входило до складу Південного регіону Товариства військових мисливців та рибалок України, правонаступником якого є позивач. При цьому позивач наголошує на тому, що з 1997 року саме він здійснював фактичне користування мисливськими угіддями Андрусівського мисливського господарства. Також позивач зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення про припинення права користування мисливськими угіддями відповідач мав встановити наявність хоча б однієї із підстав, передбачених частиною першої статті 23 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», однак жодної з таких підстав на час прийняття оскаржуваного рішення не існувало.
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року, позов задоволено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 лютого 2016 року скасовані постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції з тих мотивів, що судами першої та апеляційної інстанцій не досліджувались питання віднесення спору до адміністративної юрисдикції та порушення прав саме позивача.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року за наслідками нового розгляду справи провадження у даній справі закрито у зв'язку з тим, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, позивачу роз'яснено право звернутись з такими позовними вимогами до Господарського суду Кіровоградської області.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року скасовано ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки апеляційний суд дійшов до висновку про те, що спір у даній справі є публічно-правовим та має розглядатися за правилами КАС України.
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, позов задоволений.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з положень частин першої та другої статті 31 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», відповідно до яких права користувачів мисливських угідь охороняються законом. Припинення права використання державного мисливського фонду або права користування мисливськими угіддями може мати місце лише у випадках, передбачених статтею 23 цього Закону. Відтак, оскільки в оскаржуваному рішенні Кіровоградської обласної ради № 391 від 23 листопада 2012 року відсутні посилання на конкретні підстави припинення права користування мисливськими угіддями, що визначені у вказаній правовій нормі, є підстави для визнання цього рішення, а також рішення про надання мисливських угідь у користування іншому ГО протиправними. 
Не погоджуючись з постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року та ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ГО «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.
У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що у період з 1993 по 2000 рік користувачами мисливських угідь могли бути лише фізичні та юридичні особи, а починаючи з 2000 року - спеціалізовані мисливські господарства, інші підприємства, установи та організації. Відтак, позивач - ГО «Військово-мисливське товариство «Південь» не мав відповідної правосуб'єктності та не міг бути користувачем мисливських угідь у силу законів України «Про мисливське господарство та полювання» та «Про тваринний світ». Крім того, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на ту обставину, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 99 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду).
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 811/2600/13-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.
У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 червня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бучик А.Ю. та Коваленко Н.В. 
Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2018 року прийнято до свого провадження справу за позовом ГО «Військово-мисливське товариство «Південь» до Кіровоградської обласної ради, третя особа - ГО «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» про визнання протиправними та скасування рішень за касаційною скаргою ГО «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року.
Від учасників справи відзиву на касаційну скаргу ГО «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що управлінням юстиції Одеської обласної державної адміністрації 28 грудня 1993 року здійснено реєстрацію об'єднання громадян - Південний регіон Товариства військових мисливців та рибалок України, що підтверджується свідоцтвом № 25 від 28 грудня 1993 року.
При цьому, згідно з положеннями Статуту Південного регіону Товариства військових мисливців та рибалок України, затвердженого 10 вересня 1993 року та зареєстрованого 28 грудня 1993 року, Південний регіон Товариства військових мисливців та рибалок України - це добровільна громадська організація в складі Товариства військових мисливців та рибалок України, яка об'єднує мисливців та рибалок військовослужбовців, в тому числі в запасі і відставці, робітників і службовців Збройних Сил України та членів їх сімей. Основою Південного регіону Товариства військових мисливців та рибалок України є первинні організації військових мисливців та рибалок, які утворюються в військових частинах і установах, при наявності не менше 10 членів. Первинні організації Південного регіону Товариства не мають статусу юридичної особи і у своїй діяльності керуються Статутом Південного регіону Товариства і Статутом Товариства та об'єднуються в гарнізонні організації Південного регіону Товариства. Окремі первинні організації підпорядковуються безпосередньо Південному регіону Товариства там, де не створюються гарнізонні організації.
До складу Південного регіону Товариства військових мисливців та рибалок України входила, зокрема, Кіровоградська гарнізонна Рада, яка 14 червня 1996 року конференцією Південної регіональної організації Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України перейменована у Товариство військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону.
Так, найменування позивача, як юридичної особи в подальшому неодноразово змінювалась, зокрема:
з 1992 року по 28 грудня 1993 рік - Південна регіональна рада Військово-мисливського товариства України з утворенням окремої структурної організації;
з 28 грудня 1993 року по 23 вересня 1999 року - Південний регіон Товариства військових мисливців та рибалок України з утворенням структурної організації від 14 червня 1996 року;
з 23 вересня 1999 року по 20 листопада 2008 року - Південна регіональна організація Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України з утворенням окремої структурної організації Кіровоградська гарнізонна організація Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України;
з 20 листопада 2008 року - ГО «Військово-мисливське товариства «Південь».
У відповідності до підпункту 1.1 Статуту ГО «Військово-мисливське товариство «Південь», затвердженого 20 листопада 2008 року та зареєстрованого 09 вересня 2010 року ГО «Військово-мисливське товариство «Південь» створена шляхом перейменування Південної регіональної організації Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України. 
Згідно з підпунктом 4.17 Статуту організація має у своєму складі Кіровоградську обласну організацію ГО «Військово-мисливське товариство «Південь» та Андрусівське мисливське господарство.
Рішенням Кіровоградської обласної ради № 105 від 14 листопада 1997 року «Про надання мисливських угідь у користування організаціям області для ведення мисливського господарства» надано мисливські угіддя у користування Товариству військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону з правом ведення мисливського господарства і користування тваринним світом на території Світловодського району терміном на 15 років (далі - рішення № 105). Згідно з додатком № 4 до рішення № 105 за Товариством військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону закріплено Андрусівське мисливське господарство загальною площею 34000 га.
Відповідно до пункту 3 зазначеного рішення запропоновано користувачам мисливських угідь відповідно до пункту 10 Положення про мисливське господарство та порядок здійснення полювання укласти з державним лісогосподарським об'єднанням «Кіровоградліс» договір про умови ведення мисливського господарства.
16 червня 1998 року між Кіровоградським державним лісогосподарським об'єднанням «Кіровоградліс» і Товариством військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону в особі ОСОБА_2 укладено договір про умови ведення мисливського господарства.
Крім того, 01 липня 2005 року між Кіровоградським обласним управлінням лісового господарства та Кіровоградською гарнізонною організацією Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України в особі ОСОБА_2 укладено новий договір про умови ведення мисливського господарства.
В подальшому, 01 лютого 2008 року між Кіровоградським обласним управлінням лісового господарства та Кіровоградською гарнізонною організацією Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України в особі ОСОБА_2 укладено договір про умови ведення мисливського господарства.
11 жовтня 2010 року між Кіровоградським обласним управлінням лісового господарства і Товариством військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону укладено додаткову угоду № 07-12/2-29 до договорів про умови ведення мисливського господарства від 21 січня 2008 року, та 12 жовтня 2010 року доповнення до додаткової угоди № 07-12/2-29 до договору про умови ведення мисливського господарства від 21 січня 2008 року.
Судами попередніх інстанцій також встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22 травня 2012 року Товариству військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону було внесено припис Кіровоградським обласним управлінням лісового і мисливського господарства № 08-12-5А з вимогою зареєструватись в єдиному державному реєстрі підприємств.
У зв'язку з його невиконанням рішенням Кіровоградської обласної ради № 391 від 23 листопада 2012 року достроково припинено право користування мисливськими угіддями Товариству військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону.
06 грудня 2013 року рішенням Кіровоградської обласної ради № 546 ГО «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» надані мисливські угіддя площею 31487,76 га на території Світловодського району з правом ведення мисливського господарства і користування тваринним світом строком на 15 років.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року не відповідають, а вимоги касаційної скарги є частково обґрунтованими з огляду на наступне. 
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на дату звернення позивача до суду) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
За правилами частини першої статті 17 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття цієї постанови) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, іншого суб'єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).
Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.
Наведене узгоджується з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.
Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб'єктів владних повноважень.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
У справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності рішення Кіровоградської обласної ради про надання у користування ГО «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» мисливських угідь для ведення мисливського господарства та дострокового припинення права користування мисливськими угіддями позивача - ГО «Військово-мисливське товариство «Південь».
На думку позивача, оскільки Кіровоградська обласна рада в одному з оскаржуваних рішень, зокрема, про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями не навела жодної підстави для такого припинення, що визначені Законом України «Про мисливське господарство та полювання», таке рішення слід вважати протиправним. Інше рішення про надання у користування мисливських угідь ГО «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан», як похідне від першого, також є неправомірним. Тобто фактично, у справі, що розглядається існує спір щодо права користування мисливськими угіддями між двома ГО.
Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
Статтею 8 ЗК України передбачені повноваження обласних рад у галузі земельних відносин, до яких належить: розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад; забезпечення реалізації державної політики в галузі використання та охорони земель; погодження загальнодержавних програм використання та охорони земель, участь у їх реалізації на відповідній території; затвердження та участь у реалізації регіональних програм використання земель, підвищення родючості ґрунтів, охорони земель; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; організація землеустрою; внесення до Верховної Ради України пропозицій щодо встановлення та зміни меж районів, міст; встановлення та зміна меж сіл, селищ; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Відповідно до преамбули Закону України «Про мисливське господарство та полювання» його положення визначають правові, економічні та організаційні засади діяльності юридичних та фізичних осіб у галузі мисливського господарства та полювання, забезпечують рівні права усім користувачам мисливських угідь у взаємовідносинах з органами державної влади щодо ведення мисливського господарства, організації охорони, регулювання чисельності, використання та відтворення тваринного світу.
Мисливські угіддя - ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства. Мисливські тварини - дикі звірі та птахи, що можуть бути об'єктами полювання (статті 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання»).
Згідно з абзацом другим статті 4 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» органам місцевого самоврядування цим Законом та іншими законами України можуть бути надані окремі повноваження органів виконавчої влади у сфері державного регулювання мисливського господарства та полювання.
До повноважень, зокрема, обласних рад у галузі мисливського господарства та полювання належить: затвердження відповідних програм розвитку мисливського господарства; вирішення в установленому порядку питань надання в користування мисливських угідь; вирішення інших питань у межах своїх повноважень (статті 9 Закону України «Про мисливське господарство та полювання»).
Таким чином, при здійсненні повноважень власника мисливських угідь обласна рада є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якої спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися мисливськими угіддями.
Конституційний Суд України в Рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні - це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.
Отже, у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної або господарської юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.
Скасування такого акта не породжує наслідків для користувача земельної ділянки, оскільки у такої особи виникло право постійного користування земельною ділянкою, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Відтак обраний спосіб захисту порушеного права (оскарження рішення суб'єкта владних повноважень про розпорядження земельною ділянкою) не забезпечує його реального та ефективного захисту за правилами КАС України.
Аналогічну правову позицію висловлено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 2а-2885/12/1470, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 806/945/17.
Отже, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з неправомірністю, на думку позивача, набуття ГО «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» права користування мисливськими угіддями на підставі спірного рішення органу місцевого самоврядування, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ГПК України.
За правилами пункту шостого частини першої статті 12 ГПК України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржених рішень) господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.
Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватися в порядку господарського судочинства.
Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав б принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.
Намагання сторін вирішити спір про право користування мисливськими угіддями, використовуючи систему адміністративних судів, або розгляд адміністративними судами такого спору в порядку КАС України є помилковим.
Саме завдання Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики (статті 17 та 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») полягає у виправлені відповідних помилок.
Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04), фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; … термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать  до юрисдикції певних категорій судів».
За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційну скаргу ГО «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» слід задовольнити частково, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а провадження у справі закрити.
Керуючись статтями 238, 239, 341, 344, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Громадської організації «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» задовольнити частково.
Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Громадської організації «Військово-мисливське товариство «Південь» до Кіровоградської обласної ради, третя особа - Громадська організація «Товариство мисливців і рибалок «Сапсан» про визнання протиправними та скасування рішень закрити.
Роз'яснити, що спір може бути розглянуто за правилами господарського судочинства.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                  А.Ю. Бучик                                                                              
                                                                                                     Н.В. Коваленко