Постанова
Іменем України 
10 жовтня 2018 р.
м. Київ
Справа № 750/7381/16-к
Провадження № 51-199км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 вересня 2017 року в межах кримінального провадження № 12016270000000075 по обвинуваченню 
ОСОБА_6 , громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чернігові, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 149 КК. 
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини:
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 травня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 149 КК, та призначено покарання: за ч. 1 ст. 149 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; за ч. 2 ст. 149 КК – у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, визначені ст. 76 КК.
Відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_6 , в період з листопада 2015 року по травень 2016 року, діючи на території м. Чернігова, умисно, переслідуючи корисливий мотив щодо незаконного збагачення за рахунок одержання кримінальних прибутків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, здійснила вербування трьох громадянок України та подальше переміщення однієї з них, з метою їх сексуальної експлуатації на території Республіки Туреччина, з використанням уразливого стану потерпілих.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21 вересня 2017 року зазначений вирок місцевого суду залишений без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оскаржуючи кваліфікацію дій ОСОБА_6 та доведеність її винуватості у вчинених кримінальних правопорушень, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК, та невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженої внаслідок м`якості та про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, належним чином не перевірив доводи щодо безпідставного застосування положень ст. 75 КК, що, у свою чергу, призвело до призначення ОСОБА_6 м`якого покарання.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала касаційну скаргу, просила ухвалу апеляційного суду скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
У відповідності з вимогами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.
Вимогами ст. 75 КК встановлено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Разом з тим, доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості, є безпідставними.
Так, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке слід призначити ОСОБА_6 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК врахував: характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, особу обвинуваченої (стан її здоров`я, вік, освіту, формальну позитивну характеристику за місцем проживання, що вона раніше не судима, притягувалась до адміністративної відповідальності, наявність на утриманні двох малолітніх дітей та матері похилого віку, те, що на час вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_6 отримувала соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям та допомогу на дітей одиноким матерям. Крім того судом враховано, що у ОСОБА_6 мають місце клінічні ознаки легкої розумової відсталості, проте на час вчинення кримінальних правопорушень вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Також суд врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття та вчинення кримінальних правопорушень жінкою у стані вагітності.
При цьому, на думку суду першої інстанції, наведені обставини свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, а тому вона може бути звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Апеляційний суд, у межах, визначених ст. 404 КПК, та порядку, встановленому ст. 405 КПК, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, яка за змістом аналогічна доводам касаційної скарги, дійшов висновку про законність вироку суду першої інстанції щодо застосування положень ст. 75 КК.
Виходячи з матеріалів кримінального провадження, Верховний Суд вважає висновки апеляційного суду, які стосуються можливості застосування відносно ОСОБА_6 положень ст. 75 КК, належним чином обґрунтованими та такими, що відповідають нормам закону України про кримінальну відповідальність.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 вересня 2017 року відносно ОСОБА_6  – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3