Постанова
Іменем України
 
20 вересня 2018 року
м. Київ
 
справа № 226/1339/16-ц
провадження № 61-26305св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
представник відповідача - ОСОБА_6,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 травня 2017 року в складі судді Редько Ж. Є. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2017 року в складі колегії суддів: Корчистої О. І., Тимченко О. О., Хейло Я. В.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.
 
Позовна заява мотивована тим, що 22 листопада 1997 року сторони уклали шлюб, в якому народилася донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з відповідачем. 
 
Із червня 2014 року шлюбно-сімейні відносини між ними були припинені, вони перестали вести спільне господарство. 
 
У 2014 році у зв'язку з нестабільною ситуацією в країні відповідач виїхала до м. Санкт-Петербурга Російської Федерації, де працевлаштувалася та влаштувала дитину на навчання до коледжу.
 
Оскільки він має намір створити нову сім'ю, примирення та збереження шлюбу з відповідачем неможливе, ОСОБА_4 просив розірвати шлюб.
 
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 11 травня 2017 року позов задоволено.
Розірвано шлюб, зареєстрований 22 листопада 1997 року у виконкомі Новоекономічної селищної ради Красноармійського району Донецької області між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_5. залишено без змін. 
Роз'яснено, що шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї неможливе, оскільки сторони більше двох років проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку в частині недотримання правил підсудності.
 
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2017 року рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 травня 2017 року залишено без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про підсудність справи Димитровському міському суду Донецької області відповідають вимогам процесуального закону.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 просять зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, провадження у справі закрити. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що справа не підсудна Димитровську міському суду Донецької області.
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 зазначав, що ОСОБА_5 з 2014 року не проживає в Україні, оскільки у 2014 році разом із донькою виїхала до Російської Федерації, де їй було надано статус біженця. Фактично вона проживає в м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації. 
Згідно з довідкою, виданою Виконавчим комітетомМирноградської міської ради від 26 липня 2016 року № 680, ОСОБА_5 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1. 
Як убачається зі змісту наявної в матеріалах справи ксерокопії свідоцтва про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації, виданого 22 січня 2015 року на ім'я ОСОБА_5, це свідоцтво дійсне до 20 січня 2018 року.
Відомості, які б свідчили про перебування відповідача за межами України або про зміну місця реєстрації (проживання) останньої, матеріали справи не містять.
Частиною 1 статті 109 ЦПК України 2004 року визначено, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.
Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій про підсудність справи Димитровському міському суду Донецької області відповідають вимогам процесуального закону.
Ураховуючи наявність в матеріалах справи клопотання відповідача про передачу справи до іншого суду за підсудністю, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до статті 116 ЦПК України 2004 року питання про передачу справи за підсудністю з одного суду до іншого вирішується до початку розгляду справи по суті, а як убачається з матеріалів справи, клопотання було подано 11 травня 2017 року, тобто після початку розгляду справи по суті та в день ухвалення рішення у справі.   
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року зупинено виконання рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, слід поновити виконання (дію) цього рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2017 року залишити без змін. 
 
Поновити виконання (дію) рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 травня 2017 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                                            С. Ю. Мартєв 

                                                                                                            А.О. Лесько  

                                                                                                            С.П. Штелик