Постанова
Іменем України                                        
31 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 727/10722/14-ц
провадження № 61-15151св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М.,  Фаловської  І. М. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідачі: Приватне підприємство «Нива - В. Ш.», Шевченківський відділ державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Апеляційного суду Чернівецької області                      від 17 червня 2015 року у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Галичанського А. Д., Кулянди М. І.,
 ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України                у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Нива - В. Ш.» (далі - ПП «Нива - В. Ш.»), Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції (далі - Шевченківський ВДВС Чернівецького МУЮ), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі -                ПАТ «Дельта Банк») про визнання прилюдних торгів недійсними.
Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2012 року ПП «Нива - В. Ш.» призначило торги з реалізації арештованого майна, яке належить позивачу, а саме: нежитлових приміщень магазину на АДРЕСА_1. Зазначені торги не відбулись у зв'язку з відсутністю купівельного попиту.          У подальшому були призначені наступні прилюдні торги (всього чотири), які також не відбулися. 05 листопада 2013 року на підставі листа ПАТ «Дельта Банк» про придбання іпотекодержателем іпотечного майна в рахунок заборгованих вимог ПП «Нива-В.Ш.» видало протокол від 05 листопада  2013 року, в якому визнало переможцем торгів ПАТ «Дельта Банк». Згідно з протоколом від 05 листопада 2013 року Шевченківський ВДВС Чернівецького МУЮ 17 січня 2014 року видав акт про реалізацію предмета іпотеки. Позивач вказує, що під час проведення прилюдних торгів порушено пункт 7.3 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, (далі - Тимчасове положення № 68/5), згідно з яким майно знімається з торгів після того, як повторні торги не відбулися.
На підставі вказаного ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати недійсними прилюдні торги, оформлені протоколом                          від 05 листопада 2013 року про проведення прилюдних торгів, та акт державного виконавця від 17 січня 2014 року про реалізацію нежитлових приміщень магазину на АДРЕСА_1.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівців від 13 травня 2015 року (в складі судді Літвінової О. Г.) у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що реалізація майна відбулася в порядку виконання рішення суду та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» і Тимчасового положення № 68/5 з урахуванням норм Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель скористався своїм правом, передбаченим частиною першою                        статті 49 Закону України «Про іпотеку», та придбав предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок вартості майна. Отже, проведення прилюдних торгів відбулося без порушень вимог законодавства, які могли вплинути на результати торгів.
Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано прилюдні торги, оформлені протоколом          від 05 листопада 2013 року про проведення прилюдних торгів, та акт державного виконавця від 17 січня 2014 року про реалізацію нежитлових приміщень магазину на АДРЕСА_1 у м. Чернівці недійсними.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що, оскільки відсутнє судове рішення або виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то виконавчі дії регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не Законом України «Про іпотеку». Прилюдні торги були проведені чотири рази, отже з порушенням норм матеріального права, оскільки згідно з пунктом 7.3 Тимчасового положення № 68/5, якщо прилюдні торги не відбулися двічі, то майно знімається з торгів, про що спеціалізована організація в триденний термін повідомляє державного виконавця. ПАТ «Дельта Банк» не мало права придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок вартості майна. Отже, наявні всі правові підстави для визнання таких прилюдних торгів недійсними.
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що реалізація іпотечного майна під час виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості на користь іпотекодержателя проводиться з урахуванням Закону України «Про іпотеку», тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування норм указаного правового акта. Так, статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно, зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що згідно зі статтею 49 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель мав право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Безпідставними є доводи позивача, що прилюдні торги були проведені чотири рази, оскільки після повторного призначення експертизи для визначення вартості майна,                       з ПП «Нива - В. Ш.» було укладено новий договір про реалізацію арештованого майна, після чого торги проводилися лише двічі.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
27 березня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження              в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, що 24 жовтня 2012 року                                        ПП «Нива - В. Ш.» призначило перші прилюдні торги з реалізації арештованого майна, яке належить ОСОБА_1, а саме: нежитлових приміщень магазину на АДРЕСА_1. Торги не відбулись у зв'язку з відсутністю купівельного попиту.
Наступні торги, які були призначені на 10 грудня 2012 року, 12 серпня         2013 року, 23 вересня 2013 року також не відбулись у зв'язку з відсутністю купівельного попиту.
Установлено, що після проведених 10 грудня 2012 року торгів виконавче провадження було зупинено.
Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку.
Главою 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів) визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. 
Тимчасове положення № 68/5 (у редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів) визначає умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно. 
Разом з тим питання продажу іпотечного майна врегульовано і Законом України «Про іпотеку», у пунктах 1, 2 Прикінцевих положень якого чітко визначено, що Закон набирає чинності з 01 січня 2004 року. Законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим законом, застосовуються у частині, що не суперечить Закону.
Згідно з частиною восьмою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів) примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється  державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Пункт 1.4 Тимчасового положення № 68/5 » (у редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів)прямо вказує, що організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням Закону України «Про іпотеку».
Встановлено, що нежитлові приміщення магазину на АДРЕСА_1                     у м. Чернівцях були передані в іпотеку ПАТ «Дельта Банк» з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника.
Отже, апеляційний суд вказані норми матеріального права залишив поза увагою та дійшов помилкового висновку, що до спірних правовідносин не застосовується Закон України «Про іпотеку».
Підставою для застосування Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».
Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.
Матеріали справи не підтверджують наявність будь-якого іншого майна боржника, крім того, що є предметом цього спору. 
Заперечуючи проти проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, боржник не надав належних та допустимих доказів наявного на час реалізації іншого майна чи коштів.
Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».
Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, яка викладена                    у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі                        № 6-28цс15.
У такому випадку до правовідносин підлягають застосуванню норми         статті 49 Закону України «Про іпотеку», відповідно до частини першої якої протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону,             а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна            з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.
Згідно з протоколом ПП «Нива - В. Ш.» від 05 листопада 2013 року прилюдні торги відповідно до норми частини четвертої статті 45 Закону України «Про іпотеку» та пункту 7.1 Тимчасового положення № 68/5 визнано такими, що не відбулися. На виконання статті 49 Закону України «Про іпотеку» предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення магазину на АДРЕСА_1                    у м. Чернівцях, придбано іпотекодержателем (ПАТ «Дельта Банк») шляхом заліку його забезпечених вимог у рахунок ціни майна, яка становить             517 112 грн (початкова ціна).
На підставі протоколу від 05 листопада 2013 року Шевченківський ВДВС Чернівецького МУЮ 17 січня 2014 року видав акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки.
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що іпотекодержатель скористався своїм правом, передбаченим частиною першою статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», та придбав предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна за результатами других прилюдних торгів. 
Місцевий суд також правильно зазначив, що прилюдні торги з реалізації нежитлових приміщень магазину на АДРЕСА_1, проведені без порушень, ПП «Нива - В. Ш.» дотримало вимоги Тимчасового положення № 68/5 щодо організації, проведення та оформлення результатів торгів з реалізації арештованого майна (предмету іпотеки), порушень прав і законних інтересів позивача при проведенні прилюдних торгів не встановлено, отже, немає підстав для визнання недійсними цих торгів,               а також протоколу від 05 листопада 2013 року про проведення прилюдних торгів та акта державного виконавця про реалізацію нежитлових приміщень магазину.
Не заслуговують на увагу доводи позивача щодо порушення при проведенні торгів пункту 7.3 Тимчасового положення № 68/5, відповідно до яких майно 
знімається з торгів за умови, якщо торги не відбулися двічі, оскільки відповідно до пункту 1.4 Тимчасового положення № 68/5 організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються           з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку». Разом з тим нормою статті 49 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. 
Крім того, після проведення торгів (23 вересня 2013 року), які не відбулися, ПАТ «Дельта Банк» було подано заяву про придбання предмета іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, а в подальшому його було придбано за 517 112 грн. Отже, не заслуговують на увагу доводи позивача, що торги проводились чотири рази з порушенням норм матеріального права, оскільки після проведення других торгів виконавче провадження було зупинено та розпочато заново.
Апеляційний суд не навів умотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.
Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного  суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича задовольнити.
Рішення Апеляційного суду Чернівецької області  від 17 червня 2015 року скасувати, рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від                   13 травня 2015 року залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                В. С. Висоцька 
Судді                                                                                                              А. О. Лесько 
В. В. Пророк 
           В. М. Сімоненко
І. М. Фаловська