Постанова
Іменем України
 
10 жовтня 2018 року
м. Київ
 
справа № 583/2459/15-ц
провадження № 61-7042св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, 
треті особи: Комунальне підприємство Охтирської міської ради Сумської області «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт», Охтирська міська рада Сумської області, Виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області, Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року у складі судді Олійник О. В. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 28 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Сибільової Л. О., Дубровної В. В., Семеній Л. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство Охтирської міської ради Сумської області «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт», Охтирська міська рада Сумської області, Виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області, Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області, про поділ спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року - батько   ОСОБА_5 Після їх смерті залишилося спадкове майно. Вона та її рідні брати - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - не дійшли згоди про добровільний розподіл 1/2 частини спадкового майна, яке належало на праві власності їхній матері, і вона звернулась до суду.
 
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від   27 травня 2011 року у справі № 2-428/2011 за її батьком та братом ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування після смерті матері -ОСОБА_4 за кожним по 1/6 частини житлового будинку з господарськими   спорудами, розташованого по АДРЕСА_1.
 
Після смерті її батька у спадок залишилося 2/3 частини будинку з надвірними спорудами, який повинен був розділитися між трьома спадкоємцями: нею, ОСОБА_3, ОСОБА_2 - по 1/3 частини кожному. 
 
27 березня 2012 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_5 у державного нотаріуса Охтирської міської державної нотаріальної контори Багацької О. М.
 
На виконання вимог статей 182 та 1299 ЦК України вона звернулась до КП «Охтирське МБТІ» із заявою про реєстрацію прав на нерухоме майно, яке стало належати їй на підставі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2011 року у справі № 2-428/2011 та свідоцтва про право на спадщину ВРР № 667502 від 27 березня 2012 року: безпосередньо 1/6 та 1/3 частки 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1. Таким чином, у її власності та у власності ОСОБА_2 (у кожного) знаходиться по 5/12 частини спадкового нерухомого майна, а у ОСОБА_3 - 2/12 частини.
 
Між нею та відповідачами постійно виникають суперечки з приводу користування, утримання та збереження спадкового майна, і угоди про спосіб поділу його в натурі не досягнуто.
 
Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для забудови приватного житлового будинку від 21 листопада 1969 року земельна ділянка, яка розташована під житловим будинком по АДРЕСА_1, загальною площею 600 кв. м, була передана у постійне користування її померлому батьку. На сьогоднішній день з урахуванням усіх сусідніх меж інших житлових будинків, відповідно до кадастрового плану земельної ділянки фактична площа землекористування складає 0,0645 га.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила поділити в натурі між співвласниками частку спільного майна - будинок  по АДРЕСА_1 відповідно до розміру часток кожного зі співвласників: по 5/12 - за ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 2/12 - за ОСОБА_3; визначити порядок користування земельною ділянкою для користування та обслуговування житлового будинку та прибудинкових споруд за вказаною адресою.
 
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що поділити житловий будинок за позовом ОСОБА_1, на підставі статті 358 ЦК України на три частини без згоди інших двох співвласників неможливо, оскільки при цьому порушуються їхні права. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, відмовлено ОСОБА_1 у виділі їй в натурі належної їй частки спірного будинку, позивач у даній справі обрала способом захисту реальний поділ будинку між трьома співвласниками відповідно до розміру їхніх часток у праві власності на будинок. Підстави для задоволення позову відсутні, враховуючи, що позивач відповідно до положень частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України може вимагати захисту в судовому порядку лише своїх порушених прав, а поділ будинку за позовом позивача  між ним та іншими двома співвласниками будинку без згоди останніх неможливий. 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставин справи та не надали належної оцінки тому, що відповідачі створюють перешкоди позивачу у користуванні будинком. Висновком судово-будівельної експертизи від 10 лютого 2016 року, проведеної № 1197/1198/1199 Сумським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса, запропоновано поділити будинок між сторонами відповідно до фактичного порядку користування ним, який склався між сторонами. Крім того, суди не надали належної оцінки тому, що лише вона несе основні витрати з ремонту та утримання будинку. 
 
У лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в яких вони просили залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з'ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначали, що всудових засіданнях судів попередніх інстанцій вони заявили про небажання поділу житлового будинку, оскільки у них відсутні кошти на переобладнання та перепланування житлового будинку.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
23 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство Охтирської міської ради Сумської області «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт», Охтирська міська рада Сумської області, Виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області, Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області, про поділ спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою, призначено до судового розгляду.
 
07 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1, її брат ОСОБА_2, кожному з яких належить по 7/18 частини на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Охтирською міською державною нотаріальною конторою, відповідно, 27 березня 2012 року та 09 жовтня 2012 року, а також брат позивача ОСОБА_3, якому належать - 4/18 частини вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 жовтня 2012 року (а. с. 4-9, 14, т. 1).
 
Сторони зареєстровані та проживають у зазначеному будинку (а. с. 25, т. 1). 
 
Земельна ділянка під зазначеним будинком виділена батькові сторін ОСОБА_5 на підставі договору від 21 листопада 1969 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, загальною площею 600 кв. м, згідно з планом земельної ділянки (а. с.10-13, т.1).
 
Згідно з повідомленнями Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області від 10 серпня 2015 року та Сумської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 02 листопада 2015 року право власності на земельну ділянку за зазначеною адресою не зареєстроване, кадастровий номер не присвоювався (а. с. 34, 239, т.1).
 
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11 лютого 2014 року, у цивільній справі № 1813/4109/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: КП «Охтирське МБТІ», Охтирська міська рада, про виділ в натурі частки із спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою та стягнення витрат на утримання майна, що є у спільній частковій власності, припинення права на частку у спільному майні, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Охтирська міська рада, КП «Охтирське МБТІ», про стягнення частини вартості витрачених коштів на ремонт житлового будинку пропорційно її частині у праві спільної часткової власності в розмірі 1936 грн 66 коп., визначення порядку користування земельною ділянкою та виділення в натурі частки спільного майна будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи: Охтирська міська рада, КП «Охтирське МБТІ», про стягнення витрат на утримання майна, що є у спільній частковій власності, позовні вимоги ОСОБА_1, зустрічні позови ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишені без задоволення із-за безпідставності заявлених вимог.
 
Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 10 лютого 2016 року № 1197/1198/1199 Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. проф. Засл. М. С. Бокаріуса встановлено неможливість поділу житлового будинку відповідно до ідеальних часток співвласників у розмірі 7/18, 7/18 та 4/18 через недостатню площу приміщень, які мають припадати на частку в розмірі 4/18 та не відповідають вимогам будівельних норм щодо відокремлення об'єктів (квартир).
 
Запропоновано поділ будинку на трьох співвласників з відступом від ідеальних часток, а саме: ОСОБА_1 - 34/100 частини, ОСОБА_2 - 39/100 частини (замість кожному - по 7/18), ОСОБА_3 - 27/100 (замість 4/18 частини).
 
У висновку експертизи зазначено загальний перелік робіт по переобладнанню та добудові будинку з метою забезпечення його реального поділу між трьома співвласниками.
 
Запропоновано варіант порядку користування земельною ділянкою за вказаною адресою відповідно до варіанту розподілу будинку з відступом від ідеальних часток та запропоновано два варіанти порядку користування житловим будинком та надвірними спорудами відповідно до часток співвласників, з урахуванням фактичного користування (а. с.108-137, т. 1).
 
Згідно з висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 27 травня 2016 року № 300 встановлено технічну можливість улаштування варіанту перенесення сервітуту для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на сусідню земельну ділянку площею 53 кв. м, виділену у користування ОСОБА_1, відповідно до варіанта порядку користування земельною ділянкою, відображеного в додатку № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 лютого 2010 року № 1197/1198/1199 (183-185, т. 1).
 
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
 
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
 
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
 
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
 
Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
 
Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
 
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
 
Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
 
Відповідно до роз'яснень наданих у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
 
Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.
 
При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.
 
Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.
 
В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.
 
У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
 
Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до статті 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.
 
У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради. 
 
При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику.
 
Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Відповідно до частини третьої статті 10 та статті 60 ЦПК України 2004 року кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Способи захисту порушених прав визначені частиною другою статті 16 ЦК України.
 
Відповідно до відповіді начальника відділу містобудування та архітектури - головного архітектора міста, поділ будинку за варіантом, запропонованим висновком експертизи, можливий у тому випадку, якщо добудови, які слід здійснити, будуть здійснені за згодою інших співвласників, і умовою видачі будівельного паспорту є засвідчена у встановленому законом порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову (а.с.222- 223, т.1).
 
Доводи касаційної скарги про те, що висновком експертизи запропоновано поділити будинок між сторонами відповідно до фактичного порядку користування ним, який склався між сторонами, є безпідставними, оскільки без проведення перепланування будинку, вказаного у висновку експертизи, відсутня технічна можливість поділу будинку на три частини відповідно до часток співвласників у праві власності на будинок.  
 
Доводи касаційної скарги про те, що позивач  несе основні витрати по ремонту та утриманню спільного будинку, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач на підставі статті 360 ЦК Українине позбавлена права стягнути ці витрати з відповідачів пропорційно їх часток у праві власності на будинок. 
 
Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                              О. В. Білоконь  

                                                                                         Є. В. Синельников

                                                                                         С. Ф. Хопта

                                                                                         Ю. В. Черняк