ПОСТАНОВА
Іменем України

24 жовтня 2018 року 
Київ
справа №813/1280/17
провадження №К/9901/3233/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого – Смоковича М. І.,
суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,
розглянув у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 813/1280/17
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого – Коваля Р. Й., суддів: Гуляка В. В., Судової-Хомюк  Н. М.
І. Суть спору
1. У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
    1.1. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати йому грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно, яку він не одержав на час звільнення, відповідно до довідки № 10 про вартість речового майна, що належить до видачі підполковнику ОСОБА_1 від 20 жовтня 2016 року на суму 47607,70 грн.;
1.2. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Військову частину НОМЕР_2 виплатити йому грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно в сумі 47607,70 грн., без оподаткування зазначеної суми податком з доходів фізичних осіб та військовим збором.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07 жовтня 2016 року його було звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за пунктом “б” частини шостої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, за станом здоров`я.
    2.1. Позивач стверджує, що внаслідок звільнення з військової служби у нього виникло право на отримання грошової компенсації за недоотримане речове майно з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення. 
    2.2. Натомість, на дату виключення його зі списків Військової частини НОМЕР_1 позивачу не було надано довідку з Військової частини НОМЕР_2 , на забезпеченні якої знаходиться Військова частина НОМЕР_1 , про вартість речового майна, що належить до видачі.
    2.3. З метою проведення розрахунків та виплати грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно за час проходження військової служби, ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідачів з відповідними рапортами.
   2.4. Вважаючи, що при звільненні з військової служби відповідачем протиправно не було видано речове майно повністю чи виплачено грошову компенсацію замість недоотриманого речового майна, а відтак порушено статтю 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та пункти 2, 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, ОСОБА_1 звернувсь до суду з вимогою про зобов`язання виплатити грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. Наказом начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 23 вересня 2016 року № 414 відповідно до частин шостої та восьмої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з посади заступника начальника мобілізаційного відділу організаційно-мобілізаційного управління штабу у запас Збройних Сил України на пунктом “б” (за станом здоров`я).
4. 06 жовтня 2017 року позивач звернувсь до командира Військової частини НОМЕР_2 , у якій перебуває на речовому забезпеченні Військова частина НОМЕР_1 , із рапортом про видачу довідки про вартість речового майна, належного йому на час звільнення з військової служби та виплату грошової компенсації вартості цього майна відповідно до проведених розрахунків.
5. Разом з цим, 07 жовтня 2017 року позивач звернувсь до начальника мобілізаційного відділу організаційно-мобілізаційного управління штабу Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про виключення його зі списків особового складу військової частини та просив розрахувати його по всіх видах забезпечення до моменту виключення зі списків військової частини.
6. Так, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 07 жовтня 2016 року № 302 позивача, звільненого відповідно до наказу від 23 вересня 2016 року № 414, виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та проведено остаточний розрахунок із виплати належних позивачу при звільненні сум.
7. При цьому питання щодо виплати позивачу грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно вирішено не було.
8. Водночас 26 жовтня 2016 року ОСОБА_1 отримано довідку Військової частини НОМЕР_2 № 10 від 20 жовтня 2016 року про вартість речового майна, відповідно до якої позивачу належить до видачі 245 предметів на загальну суму 47607,70 гривень. 
9. У зв`язку з тим, що грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно позивачу при звільненні виплачено не було, ОСОБА_1 неодноразово звертався з цього приводу до командування Військової частини НОМЕР_1 з відповідними заявами від 05 грудня 2016 року та від 16 січня 2017 року.
10. Листом Військової частини НОМЕР_1 від 15 лютого 2017 року № 502/13/44 позивача повідомлено про неможливість здійснення перерахунку та виплати такої компенсації на розрахунковий рахунок позивача у зв`язку з відсутністю оригіналу довідки Військової частини НОМЕР_2 № 10 від 20 жовтня 2016 року.
11. 15 березня 2017 року позивачем надіслано Військовій частині НОМЕР_1 оригінал наведеної довідки та лист з проханням підтвердити факт підготовки наказу про виплату такої компенсації та у випадку такого підтвердження – надіслати позивачу оригінал довідки Військової частини НОМЕР_2 № 10 від 20 жовтня 2016 року.
12. Листом Військової частини НОМЕР_1 від 06 квітня 2017 року № 502/13/83 позивача повідомлено про відсутність підстав для виплати йому грошової компенсації, оскільки це питання мало бути вирішене до виключення позивача зі списків особового складу військової частини.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
13. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
    13.1. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно в сумі 47607,70 гривень.
    13.2. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 та Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за недоотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 47607,70 грн., без оподаткування зазначеної суми податком з доходів фізичних осіб та військовим збором.
14. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено частково.
    14.1. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно в сумі 47607,70 гривень.
    14.2. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за недоотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 47607,70 грн., без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.
15. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач має право на грошову компенсацію внаслідок недоотриманого речового майна при звільненні з військової служби, оскільки відповідає вимогам, встановленим пунктами 2 та 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178. Крім того позивачем подано за місцем військової служби до його звільнення відповідні рапорти, передбачені пунктом 4 вказаного Порядку. При цьому наведеним Порядком на позивача не покладено обов`язку надання довідки для отримання компенсації, а відтак відсутність оригіналу довідки відповідача не може бути підставою для відмови у виплаті такої компенсації.
16. Львівський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийшов до висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації внаслідок недоотриманого речового майна при звільненні з військової служби, однак грошова компенсація повинна виплачуватись за місцем військової служби, тому належним відповідачем у цій справі є Військова частина НОМЕР_1 , у якій проходив службу позивач, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про зобов`язання обидві військові частини виплатити позивачу компенсацію.
IV. Касаційне оскарження 
17. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати його рішення в частині визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання сплатити на користь позивача грошову компенсацію.
18. В обґрунтування касаційної скарги вказує, що судом апеляційної інстанції не враховано, що позивач, проходячи військову службу, не вжив жодних заходів, які передбачені Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178. 
19. Водночас позивач у відзиві вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції – без змін.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
20. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів”, що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі – КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
21. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
22. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII “Перехідні положення” КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
23. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
24. Частиною другою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, у редакції, яка діяла до 11  березня 2000 року (далі – Закон № 2011-XII), було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
25. Відповідно до статті 2 Закону України від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” дію частини другої статті 9 Закону № 2011-XII зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно. 
26. Законом України від 03 листопада2006 року № 328-V “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб” статтю  9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
27. При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби. 
28. Пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 (далі – Положення № 1444) передбачав, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно, виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації. 
29. Вищевказане Положення № 1444 втратило чинність 04 березня 2016 року.
30. За змістом статті 9-1 Закону № 2011-XII в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
31. Відповідно до наведеної норми  Кабінет Міністрів України постановою від 16 березня 2016 року № 178  затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі – Порядок № 178).
32. Пунктами 2, 3 Порядку № 178, визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.
33. Згідно з пунктом 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
33. За приписами пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
34. Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого  Указом Президента від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби  (далі – Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
  34.1. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
VI. Позиція Верховного Суду
35. З аналізу позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що підставою звернення до суду слугувала відмова відповідача щодо невиплати військовою частиною грошової компенсації вартості недоотриманого речового забезпечення відповідно до Порядку № 178, у зв`язку з його звільненням з військової служби та припиненням службових відносин.
36. Тобто у цьому випадку мова йде про захист порушеного права позивача на грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно.
37. Ужитий у КАС України термін “суб`єкт владних повноважень” означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
38. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.
39. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України від 25 березня 1992  року №  2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
40. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
41. Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.
42. Як вбачається з матеріалів справи позивачем пред`явлено позов про стягнення компенсації за недоотримане речове майно за час проходження військової служби.
43. Наведене свідчить про те, що спір фактично виник між особою, яка проходила військову службу та суб`єктом владних повноважень, а отже, є публічно-правовим.
44. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 2-а-3097/2007 (провадження № 11-695апп18).
45. З матеріалів справи вбачається, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 07 жовтня 2016 року № 302 позивача, звільненого відповідно до наказу від 23 вересня 2016 року № 414, виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та проведено остаточний розрахунок із виплати належних позивачу при звільненні сум.
46. При цьому питання щодо виплати позивачу грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно вирішено не було.
47. Водночас 26 жовтня 2016 року ОСОБА_1 отримано довідку Військової частини НОМЕР_2 № 10 від 20 жовтня 2016 року про вартість речового майна, відповідно до якої позивачу належить до видачі 245 предметів на загальну суму 47607,70 гривень. 
48. Аналіз норм статті 9-1 Закону № 2011-XII, абзаців першого, третього пункту 242 Положення № 1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку № 178, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, тобто станом на 23 вересня 2016 року, свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість недоотриманого речового майна при звільненні з військової служби.
49. Проте, враховуючи, що грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно позивачу при звільненні виплачено не було, ОСОБА_1 неодноразово звертався з цього приводу до командування Військової частини НОМЕР_1 з відповідними заявами від 05 грудня 2016 року та від 16 січня 2017 року.
50. Слід зазначити, що позивачем подано за місцем військової служби до його звільнення відповідні рапорти, що, зокрема, передбачено пунктом 4 Порядку № 178.
51. При цьому, вказаним Порядком № 178 на позивача не покладено обов`язку подачі довідки для отримання компенсації, тому посилання відповідача як на підставу відмови у виплаті такої компенсації відсутність оригіналу довідки є безпідставними. 
52. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції, з поміж іншого і щодо визначення належного відповідача, є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
53. Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.
54. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін.
VII. Судові витрати
55. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1.          Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
2.          Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                М. І. Смокович 
Судді                                                                                          О. В. Білоус
                                                                                                              Т. Г. Стрелець