Постанова
Іменем України                         
        05 вересня  2018 року                                             
м. Київ
 
справа № 555/2512/15-ц
 
провадження № 61-10614св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),  Журавель В. І.,  Коротуна В. М.,      Крата В. І., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4, 
представник позивача - адвокат ОСОБА_5,
відповідач - ОСОБА_6,  
  
розглянув у порядку  спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення  Березнівського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2017 року у складі судді  Мельничук Н. В. та  на   постанову апеляційного суду  Рівненської області від 28 грудня 2017 року  у складі суддів: Шимківа С. С., Бондаренко Н. В., Григоренка М. П.,
 
                                                        ВСТАНОВИВ :
 
У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся  до  суду  з  позовом  до  ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя. 
 
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначав, що з 1985 року  перебував у шлюбі з відповідачем; рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 14 січня 2014 року шлюб між ними розірвано. У     1996 році вони розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (далі - будинку). Всі дозвільні документи на будівництво були видані ОСОБА_6, оскільки позивач перебував на заробітках на Крайній Півночі Росії. 
 
У 1999 році будівництво будинку було завершено, і на підставі рішення виконавчого комітету Березнівської міської ради Рівненської області            від 29 квітня 2010 року № 747 ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на нього, зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно 5 травня 2010 року за № 2213354. 
 
Посилаючись на те, що спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, виходячи з положень статей 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України (далі - СК України) просив суд поділити спільне майно і виділити йому ? частину будинку.
   
Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області                         від 20 вересня 2017 року здійснено поділ  будинку з господарськими будівлями та спорудами. Виділено ОСОБА_6 частину, до якої входять приміщення житлового будинку - кладова, коридор, котельня, ванна, кухня, дві житлові кімнати, а також надвірні будівлі і споруди ганок, вхід і підвал, дворова вбиральня, гараж, ворота № 1, ? огорожі № 2, що становить 50,8 % спільного майна, а ОСОБА_4 - три житлові кімнати у житловому будинку та надвірні будівлі і споруди літня кухня, сарай, гараж, ? огорожі, що становить 49,2 % спільного майна. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 13256 грн компенсації за відхилення від ідеальної частки та 487,20 грн витрат по сплаті судового збору.  
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю передбачених статтями 69, 70 СК України та частиною другою статті 372 ЦК України підстав для задоволення позовних вимог про поділ спільного майна подружжя.
  
Постановою апеляційного суду Рівненської області від 28 грудня               2017 року рішення Березнівського районного суду Рівненської області            від 20 вересня 2017 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.  
 
У лютому  2018 року ОСОБА_6 звернулася до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2017 року та на постанову апеляційного суду Рівненської області від 28 грудня         2017 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд, мотивуючи тим, що вони ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.        
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2018 рокувідкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано із Березнівського районного суду Рівненської області зазначену справу.
 
28 березня 2018 року зазначена справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
На час попереднього розгляду колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційної скарги  ОСОБА_6 на рішення  Березнівського районного суду Рівненської області від 20 вересня              2017 року та на постанову апеляційного суду Рівненської  області                   від 28 грудня  2017 року відзиви не надходили.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної  скарги   та   матеріали   справи,   колегія Суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги. 
Суди встановили, що з 26 січня 1985 року по 14 січня 2014 року сторони перебували у шлюбі, під час якого за спільні кошти, спільними зусиллями побудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_6 Ці обставини не заперечуються сторонами.
Предметом поділу є житловий будинок з господарськими будівлями і  спорудами.
Для вирішення питання про подільність спірного майна по справі проведено судову будівельно-технічну експертизу та повторну судову будівельно-технічну експертизу, відповідно до висновків яких поділити спірний будинок з виділенням співвласникам у натурі їх часток у спірному майні з умовою подальшого використання цих частин як двох повноцінних ізольованих квартир у будинку без необхідності переобладнання будинку, в т. ч.            його комунікацій (електрообладнання, водовідведення, водопостачання, опалення) не можливо.
З урахуванням чинних будівельних норм, об'ємно-планувальних і конструктивних рішень судовий експерт запропонував три варіанти поділу спірного майна у частках, наближених до рівних, з мінімальними переобладнаннями.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір про поділ майна, обрав запропонований експертом варіант поділу спірного будинку № 3 та виділив ОСОБА_4  49,2% частки, а  ОСОБА_6 50,8% частки цього майна, стягнув з відповідача на користь позивача компенсацію за відхилення від ідеальної частки в сумі 13256 грн. 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
За положеннями статей 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Дружина і чоловік відповідно до положень статей 69, 70 СК України мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, і їх частки у разі поділу майна є рівними.
Згідно з частинами першою та другою статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричиняє припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Зі змісту позовної заяви вбачається, що саме з таким позовом звернувся до суду ОСОБА_4
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня          2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».
У частині другій статті 367 ЦК України визначено, що в разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Виходячи зі змісту цієї норми, поділ є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.
Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Варіантом поділу будинку № 3, наведеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 березня 2016 рок, технічна можливість поділу житлового будинку на дві ізольовані частини, максимально наближені до ідеальних часток, передбачена лише за умов виконання певних будівельних робіт з переобладнання будинку для облаштування у ньому окремих квартир, та розроблення робочого проекту на проведення реконструкції для виконання цих будівельних робіт.
Перепланування (переобладнання) жилого будинку проводиться з дозволу виконавчого комітету місцевого органу самоврядування (стаття 152 ЖК Української РСР).
Переобладнання та перепланування будинку повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів,  тощо.
Водночас, при поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і   правилам,   санітарно - епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки;  висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов'язаних із цим переобладнанням і переплануванням; висновки інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.
Суд першої інстанції вирішив спір про поділ спірного будинку, обравши варіант   № 3   поділу   будинку,  наведений  у  висновку  судової   будівельно-технічної експертизи від 29 березня 2016 року, проте не врахував, що зазначений  варіант передбачає технічну  можливість  поділу будинку лише за умов виконання певних будівельних робіт з переобладнання будинку та розроблення  робочого  проекту  на проведення реконструкції для виконання 
цих будівельних робіт, перелік таких робіт у своєму рішенні не навів, не перевірив чи забезпечить виконання запропонованих експертом будівельних робіт з переобладнання будинку облаштування у ньому двох повноцінних ізольованих квартир з окремими виходами, не визначився з правовими наслідками поділу спільного майна відповідно до положень частини третьої статті 364 ЦК України.
Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, допущених судом першої інстанції порушень не усунув і помилково дійшов висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України порушення норм   процесуального   права,    що   унеможливило  встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий  розгляд. 
За таких обставин, касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416, Верховний Суд у складі колегії суддів  Другої судової палати Касаційного цивільного суду
                                                           ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_6 задовольнити.
 
Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 20 вересня      2017 року та постанову апеляційного суду Рівненської  області від 28 грудня     2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд  до  Березнівського районного суду Рівненської області.                       
  
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.  
                                                                                
Головуючий                                                                                   М. Є. Червинська
              
Судді:                                                                                               Н. О. Антоненко  
 
                                                                                                          В. І.  Журавель
 
                                                                                                          В.  М. Коротун
 
                                                                                                          В. І.  Крат