Постанова
Іменем України
 
03 жовтня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 567/351/16-ц
провадження № 61-19586св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., 
Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року у складі судді Венгерчук А. О. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Григоренка М. П., Боймиструка С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_5, приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія») про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.
 
Позовна заява мотивована тим, що 08 червня 2013 року на регульованому перехресті з проспекту Палладіна на вул. Стеценка в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1,під керуванням 
ОСОБА_5 та автомобіля «Mitsubishi-Lancer», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача. Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 26вересня 2013 року у справі № 759/13881/13-п ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 
124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.Внаслідок ДТП пошкоджено автомобіль «Mitsubishi-Lancer», номерний знак НОМЕР_2. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». 22 жовтня 2013 року позивач звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з письмовим повідомленням про страховий випадок (справа 
№ ГО 526/12). З метою визначення розміру матеріальної шкоди 31 жовтня 2013 року було проведено огляд пошкодженого автомобіля та його фотографування аварійним комісаром ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». 
Позивач 05 листопада 2013 року звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування.Строк виконання зобов'язання відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» щодо виплати страхового відшкодування позивачу закінчився 03 лютого 2014 року. Також зазначав, що внаслідок ДТП було заподіяно шкоду його здоров'ю, у зв'язку з чим він тимчасово не працював. Висновком судової автотоварознавчої експертизи встановлено економічну недоцільність ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля «Mitsubishi-Lancer». 
У зв'язку з викладеним та за збільшеними позовними вимогами просив стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на свою користь 1 329,37 грн страхового відшкодування за шкоду, завдану здоров'ю; 49 500,00 грн страхового відшкодування за шкоду, завдану майну; 
25 890,95 грн - пені, 3 989,76 грн - 3% річних та 44 347,52 грн інфляційних витрат за затримку виплати страхового відшкодування, та стягнути з ОСОБА_5 на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн; різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 75 874,40 грн. Просив також стягнути з відповідачів судові витрати та витрати на оплату судової експертизи в розмірі 4 500,00 грн.
 
Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 
09 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2017 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4 764,61 грн відшкодування за шкоду, завдану здоров'ю.
Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4 49 500,00 грн страхового відшкодування за шкоду, завдану майну, 25 890,95 грн - пені, 3% річних у розмірі 3 989,76 грн, інфляційні втрати у розмірі 44 347,52 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 500,00 грн моральної шкоди, 75 874,40 грн відшкодування за шкоду, завдану майну.
У інший частині позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.
 
Судові рішення мотивовані тим, що шкода, завдана позивачу пошкодженням його транспортного засобу внаслідок ДТП, повинна відшкодуватись ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» шляхом виплати страхового відшкодування в межах обумовленої договором страхової суми, оскільки суми страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, відповідач ОСОБА_5 зобов'язаний сплатити ОСОБА_4 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
 
У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати судові рішення та залишити позовну заяву без розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ні при поданні позовної заяви, ні при збільшенні розміру позовних вимог позивачем не було сплачено судовий збір за його позовні вимоги, тому судове рішення у справі підлягає скасуванню із залишенням позовної заяви без розгляду. ОСОБА_5 наголошує, що позивачем неправильно було вказано адресу, за якою він проживає, а суд першої інстанції не переконався у правильності цих даних та направляв судові повістки про виклик до суду на невірну адресу відповідача ОСОБА_5, чим грубо порушив його право на справедливий суд. Такими чином, він був позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.
 
27 червня 2017 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ пояснення щодо касаційної скарги ОСОБА_5, у яких зазначило, що касаційну скаргу підтримують, вважають її обґрунтованою та просять задовольнити.
 
29 червня 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_5, у яких зазначив, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а касаційна скарга не містить жодних правових підстав для їх скасування. Зазначає, що всі доводи касаційної скарги зводяться до того, що позивач не сплатив судовий збір за подання позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, та того, що ОСОБА_5 не був повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи, проте вказаним обставинам суд апеляційної інстанції надав оцінку під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та залишив його без змін. Також зазначає, що рішенням суду першої інстанції з відповідачів на користь держави було стягнуто судовий збір. Вказує, що в матеріалах справи є письмові заперечення ОСОБА_5 О на його позовну заяву та заява про розгляд цієї справи за його відсутності, тому посилання в касаційній скарзі на ту обставину, що йому нічого не було відомо про розгляд справи в суді першої інстанції не відповідає дійсності.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
10 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Суди встановили, що 08 червня 2013 року на регульованому перехресті з проспекту Палладіна на вул. Стеценка в місті Києві відбулася ДТП за участю автомобіля«Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1,під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля «Mitsubishi-Lancer», номерний знак 
НОМЕР_2, під керуванням позивача. В діях ОСОБА_5 встановлено порушення пункту 12.1, пункту 13.1 ПДР України (а. с. 22).
 
22 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_4 повідомив ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про страховий випадок (а. с. 13).
 
5 листопада 2013 року ОСОБА_4 звернувся із письмовою заявою до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про виплату страхового відшкодування, однак жодної відповіді на це звернення не отримав, страхове відшкодування не виплачено (а. с. 15).
 
Відповідно до акта огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 31 жовтня 2013 року автомобіля «Mitsubishi-Lancer», номерний знак НОМЕР_2, в результаті ДТП він отримав механічні пошкодження 
(а. с. 14).
 
Вина ОСОБА_5 підтверджується постановою Святошинського районного суду міста Києва від 26грудня 2013 року, відповідно до якої він був притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн (а. с. 22).
 
23 січня 2014 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було складений страховий акт №526-13, відповідно до якого подія визнана страховим випадком та розмір страхового відшкодування визначено у сумі 
30 233,07 грн.
 
Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 22 серпня 
2016 року № 25 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi-Lancer», номерний знак НОМЕР_2 станом на 08 червня 2016 року складає 168 273,00 грн (а. с. 110-129).
 
Відповідно до частин першої, другоїстатті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
 
У частині першій та пункті 1 частини другої статті 22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
 
Відповідно до частин другої, п'ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
 
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
За вимогами абзацу 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 1 пункту 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Судами встановлено, що майну позивача було заподіяно шкоду, неправомірними діями відповідача ОСОБА_5
 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована на умовах поліса АЕ/2194996 в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 
(а.с. 60).
 
Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
 
Відповідно до статтей 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі.
 
Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
 
Позивач не погодився із визначеною страховою компанією сумою страхового відшкодування та під час розгляду цієї справи заявив клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи, яке судом було задоволено.
 
Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 22 серпня 2016 року № 25 ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi-Lancer», номерний знак НОМЕР_2, за цінами станом на 08 червня 2016 року на момент його пошкодження у ДТП, виходячи з особливостей його стану на той час, які можливо було встановити при експертному огляді, становить 168 273,00 грн Вартість відновлювального ремонту автомобіля за цінами станом на 08 червня 2016 року становить 191 715,90 грн. Експерт дійшов висновку, що автомобіль відновлювати економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту на дату визначення матеріального збитку перевищує ринкову вартість транспортного засобу. Таким чином, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi-Lancer», номерний знак НОМЕР_2, за цінами станом на 08 червня 2016 року складає 168 273,00 грн, ринкова вартість після ДТП (вартість залишків) цього автомобіля за цінами станом на 08 червня 2016 року становить 48 148,60 грн.
 
Таким чином, суди обох інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що відновлювати автомобіль «Mitsubishi-Lancer», номерний знак НОМЕР_2 економічно недоцільно, оскільки він є фізично знищеним, тому відшкодуванню підлягає завдана позивачу шкода, яка становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
 
Ці обставини підтверджуються як аварійним сертифікатом № 03/01/14, так і висновком експертизи.
 
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи висновок судової автотоварознавчої експертизи від 22 серпня 2016 року № 25, правильно стягнув різницю між вартістю автомобіля до ДТП та після ДТП, яка становить 120 124,40 грн (168 273,00 грн - 48 148,60 грн). Позивачем також було сплачено послуги евакуації пошкодженого автомобіля в розмірі 5 250,00 грн.,  тому загальний розмір матеріальної шкоди визначений судом першої інстанції правильно та складає 125 374,40 грн.
 
Відповідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, на підставі належним чином оцінених доказів та дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що позивачем при поданні позовної заяви до суду першої інстанції не було сплачено судовий збір та що йому не було відомо про розгляд справи в суді першої інстанції спростовуються висновком суду апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладеним у мотивувальній частині ухвали, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий     Судді | В. С. Висоцька     А. О. Лесько     С. Ю. Мартєв     В. М. Сімоненко     С. П. Штелик