Постанова
Іменем України
 
05 вересня 2018 року
 
м. Київ
 
справа № 756/5627/15
провадження № 61-2506св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк»,
відповідач - ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_2,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 
2016 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Іванченка М. М., Слободянюк С. В. 
та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року у складі судді Камбулова Д. Г. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Іванченка М. М., Слободянюк С. В.,
ВСТАНОВИВ :
У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ «АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовна заява мотивована тим, що 27 лютого 2007 року між АБ «Укргазбанк» правонаступником якого є ПАТ «АБ «Укргазбанк», та 
ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 08/07/840, відповідно до умов якого їй надано кредит в сумі 98 670,00 доларів США зі строком повернення до 27 лютого 2022 року.
З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 
27 лютого 2007 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки без оформлення заставної, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 передано в іпотеку майнові права за договором № 752019 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця - 1» виду А від 09 серпня 
2006 року укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ КБ «Столиця». 
У зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань, ПАТ «АБ «Укргазбанк» звернувся до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 червня 2011 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» 105 912,90 доларів США заборгованості по кредиту та процентів, 105 008,80 грн пені, 
32 895,30 грн комісії та вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Вказаним вище рішенням, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, що в місті Києві, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом продажу через прилюдні торги з початковою ціною продажу у розмірі 730 300,00 грн. 
Під час виконання вказаного рішення суду позивачу стало відомо, що ОСОБА_2, без дозволу позивача відчужено ОСОБА_1 предмет іпотеки на підставі укладеного між ними 22 червня 2010 року договору купівлі-продажу квартири.
ПАТ «АБ «Укргазбанк» просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 105 912,90 доларів США заборгованості по кредиту та процентах, 105 008,80 грн пені та 32 895,30 грн комісії перед позивачем, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що в місті Києві, яка належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 червня 2010 року шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 
2015 року позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.
У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2007 року № 08/07/840 у сумі 105 912,90 дол. США - тіло кредиту та проценти, 105 008,80 грн - пеня та 32 895,30 грн - комісія перед 
ПАТ «АБ «Укргазбанк» звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру 
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 червня 2010 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого за реєстровим номером 6878, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною продажу предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» судовий збір в розмірі 365,40 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 як позичальник належним чином не виконала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, який забезпечено іпотекою, унаслідок чого утворилась заборгованість, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на належний на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 червня 2010 року ОСОБА_1 предмет іпотеки, який був наданий банку ОСОБА_2 на забезпечення виконання своїх зобов?язань. Ціну на предмет іпотеки встановлено на підставі оцінки, проведеної суб?єктом оціночної діяльності/незалежним експертом  на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Не погоджуючись із рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5., який діє в інтересах ОСОБА_1, відхилено.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року залишено без змін.
Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_5., який діє в інтересах ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року касаційну скаргу представника 
ОСОБА_1 - ОСОБА_5. відхилено.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року залишено без змін.
Постановляючи ухвалу про відхилення касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції.
Не погоджуючись із рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року скасовано.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року змінено та викладено резолютивну частину рішення в такій редакції.
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2007 року № 08/07/840 у сумі 105 912,90 дол. США - тіло кредиту та проценти, 105 008,80 грн - пеня та 32 895,30 грн - комісія перед 
ПАТ «АБ «Укргазбанк» звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру 
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 червня 2010 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого за реєстровим номером 6878, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною продажу предмета іпотеки в розмірі 
730 300,00 грн. 
Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 267,96 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_2 як позичальник належним чином не виконала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, який забезпечено іпотекою, унаслідок чого утворилась заборгованість, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на належний на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 
22 червня 2010 року ОСОБА_1 предмет іпотеки, який був наданий банку ОСОБА_2 на забезпечення виконання своїх зобов?язань. Початкову ціну на предмет іпотеки для його подальшої реалізації визначено відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Суд апеляційної інстанції при вирішенні цього спору застосував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 08 червня 
2016 року справа № 6-1239цс16.
29 серпня 2016 року представником ПАТ АБ «Укргазбанк» - Беркутом А. О. подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року та залишити в силі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції самовільно визначив початкову ціну продажу предмета іпотеки в розмірі 730 000,00 грн (як зазначено в договорі іпотеки від 27 лютого 2007 року).
Резолютивна частина рішення апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року не відповідає вимогам статей 39, 43 Закону України «Про іпотеку», оскільки суд апеляційної інстанції безпідставно застосував норми статі 38 Закону України «Про іпотеку».
Обґрунтованість правової позиції щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, право власності на який перейшло до третіх осіб, підтверджена, зокрема, постановами Верховного Суду України від 13 травня 2015 року за результатами розгляду справи № 6-53цс15 та від 13 травня 2015 року за результатами розгляду справи № 6-63цс15. 
У постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 у справі 
№ 6-1205цс15 зазначено про помилковість висновку суду щодо визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки з огляду на указану в іпотечному договорі оціночну вартість предмета іпотеки. 
30 серпня 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 
08 вересня 2015 року і рішення Апеляційного суду міста Києва від 
10 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Касаційна скарга мотивована тим, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся з порушенням встановленого законом порядку, тобто неповажним суддею, не визначеним автоматизованою системою документообігу суду, оскільки жодних документів про розподіл справи судді Камбулову Д. Г., який розглянув справу, матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції, не зазначивши у вступній частині короткого тексту рішення про участь у справі залученої судом третьої особи, ОСОБА_2, змінив своє рішення, вказавши цю третю особу вже в повному тексті рішення. 
На порушення статей 38, 39, 43 Закону України «Про іпотеку» рішення районного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не містить визначення ціни предмета іпотеки, що суперечить також правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 
04 листопада 2015 року у справі № 6-340цс15 від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205цс15.
На порушення статті 23 Закону України «Про іпотеку» районний суд звернув стягнення з відповідача у розмірі, який значно перевищує розмір боргу, що існував на час набуття ним права власності на спірну квартиру.
Не встановлено дати, коли було зареєстровано обтяження спірної квартири як об'єкта нерухомого майна, що виключило можливість перевірки судом того, чиї права на квартиру або їх обтяження були зареєстровані раніше: позивача чи відповідача. 
У постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 у справі 
№ 6-1205цс15 зазначено про помилковість висновку суду щодо визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки з огляду на указану в іпотечному договорі оціночну вартість предмета іпотеки. 
У жовтні 2016 року ПАТ «АБ Укргазбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2, в якому просить відхилити касаційну скаргу та залишити рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року в силі. Зазначає, що оскаржуване рішення є законним і таким, що базується на всебічному і повному з'ясуванні обставин справи, яким дана оцінка.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення.
Касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Встановлено, що 27 лютого 2007 року між Акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 08/07/840, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 98 670 доларів США зі строком повернення до 27 лютого 2022 року.
На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 27 лютого 2007 року між тими самими сторонами укладено договір іпотеки № 752019, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку майнові права за договором про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-1» виду А від 09 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ КБ «Столиця».
За умовами договору про участь у фонді фінансування будівництва ОСОБА_2 отримала майнові вимоги щодо обов'язку забудовника після закінчення будівництва передати у її власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Обтяження нерухомого майна (майнових прав) іпотекою зареєстровано 27 лютого 2007 року у державному реєстрі іпотек за реєстраційним № 4557171, a також 05 березня 2007 року - у державному реєстрі обтяжень рухомого майна за реєстраційним № 4591139.
У зв'язку з невиконанням позичальником своїх обов'язків за кредитним договором, рішенням Оболонського районного суду місті Києва від 06 червня 2011 року (з урахуванням рішення Апеляційного суду місті Києва від 11 жовтня 2011 року та ухвали Апеляційного суду місті Києва від 22 листопада 2011 року) із ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» стягнуто 105 912,90 доларів США заборгованості за кредитом та процентами, 105 008,80 грн пені, 32 895,30 грн комісії та вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказаними рішеннями у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет Іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2, шляхом продажу на прилюдних торгах із початковою ціною продажу у розмірі 730 300,00 грн.
ПАТ АБ «Укргазбанк» звертаючись до суду із позовом, зазначило, що під час виконання вищевказаних судових рішень з'ясувалося, що 22 червня 2010 року вказана квартира була відчужена ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого за № 6878.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, встановивши факт переходу до ОСОБА_1 права власності на предмет іпотеки, дійшов  висновку про застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону України «Про іпотеку» та задоволення позовних вимог. Зазначивши що ефективним відновленням прав кредитора є застосування процедури шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, що належить на праві власності ОСОБА_1  .
Змінюючи рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції не зазначено початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку», пославшись на правову позиції викладену в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16.
Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказів на підтвердження погашення кредитної заборгованості за вказаним договором, ОСОБА_2 до суду попередніх інстанцій не було надано.
Аргументи касаційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно застосував норми статті 38 Закону України «Про іпотеку» не приймаються до уваги, оскільки резолютивна частина оскаржуваного рішення відповідає вимогам частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеки» щодо визначення ціни продажу предмета іпотеки, а також висновкам, викладених у постановах Великої палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-11цс18, № 14-38цс18. 
Аргументи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції звернув стягнення з відповідача у розмірі, який значно перевищує розмір боргу, що існував на час набуття ним права власності на спірну квартиру є безпідставними, оскільки особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки
Аргументи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся неповноважним суддею, оскільки матеріали справи не містять документів про розподіл справи судді Камбулову Д. Г. є необґрунтованими, оскільки відсутність в матеріалах справи протоколу автоматизованого розподілу справи не свідчить про те, що автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації документів не визначався суддя для розгляду конкретної справи. 
Інші аргументи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на правильність судового рішення не впливають.
Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суди попередніх інстанцій повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду яке змінило резолютивну частину рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2015 року яке змінено рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді | Н. О. Антоненко   В. М. Коротун   В. І. Крат
| В. П. Курило