П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року
м. Київ

Справа № 813/3685/14
Провадження № 11-788апп18
 
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В. С., 
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю:
секретаря судового засідання - Мамонової І. В.,
представника скаржника - ОСОБА_3,
розглянула в судовому засіданнікасаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року (судді Брильовський Р. М., Дем'яновський Г. С., Гулкевич І. З.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року (судді Шавель Р. М., Бруновська Н. В., Костів М. В.) у справі № 813/3685/14 за позовом ОСОБА_5 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ України), третя особа - ОСОБА_6, про визнання протиправною і скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатаціїта
ВСТАНОВИЛА:
У травні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ДАБІ України про визнання протиправною та скасування реєстрації 29 травня 2013 року за 
№ ЛВ 143131480759 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (далі - Інспекція ДАБК) декларації про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція квартири АДРЕСА_1».
На обґрунтування позову ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_6 здійснила реконструкцію квартири АДРЕСА_1 шляхом надбудови за рахунок горища без згоди позивача, що порушує його право користування спільною сумісною власністю, зокрема горищем, передбачене статтею 369 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), як співвласника квартири № 3 за вказаною адресою. Крім цього, вказана реконструкція проведена третьою особою без належним чином погодженої проектної документації, а також дозволу відповідного органу місцевого самоврядування. Попри наведені порушення, Інспекція ДАБК протиправно зареєструвала оскаржувану декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.
Львівський окружний адміністративний суд постановою від 22 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовив.
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 (інший співвласник квартири АДРЕСА_2) в касаційній скарзі зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права, зокрема положення статті 41 Конституції України, статей 369 та 382 ЦК України, частини другої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Крім того, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій також порушили правила предметної юрисдикції, вважаючи, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Проте спір у цій справі стосується не стільки правомірності дій Інспекції ДАБК щодо реєстрації поданої ОСОБА_6 декларації про готовність об'єкта до експлуатації, скільки правомірності зміни цільового призначення горища та його передачі у приватну власність третій особі, тобто цивільного права. При цьому суди не врахували висновок Верховного Суду України в аналогічному спорі, викладений у постанові від 03 листопада 2015 року у справі № 826/11984/14. На підставі викладеного ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.
Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 08 вересня 2016 року відкрив касаційне провадження в цій справі.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції цього Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У січні 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 26 червня 2018 року передав цю справу до Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв'язку з оскарженням учасником справи судових рішень з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
ВеликаПалата Верховного Суду ухвалою від 30 серпня 2018 року прийняла цю справу та призначила її до касаційного розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до положень частини третьої статті 344 КАС України.
У запереченнях на касаційну скаргу третя особа - ОСОБА_6 зазначила, що викладені скаржником обставини у касаційній скарзі не відповідають чинному законодавству, а відтак не можуть бути прийняті судом до уваги.
Позивач та відповідач відзивів на касаційну скаргу не подали.
У судовому засіданні представник скаржника підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити з викладених у ній мотивів.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника скаржника, перевіривши матеріали справи та наведені в касаційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення. 
Суди попередніх інстанцій установили, що будинок АДРЕСА_1 має три квартири і належить до багатоквартирних будинків.
Позивач є співвласником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22 грудня 1993 року № 10950, та зареєстрований за цією адресою разом з іншими членами своєї сім'ї. 
ОСОБА_6 була власником квартири № 2 в указаному вище будинку до 31 липня 2013 року, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Станом на 1985 рік у будинку АДРЕСА_1 були прописані та проживали дві сім'ї: у квартирі № 3 - сім'я ОСОБА_7, а у квартирі № 1 - сім'я ОСОБА_6
Листом від 12 червня 1985 року № 10/509-09 Архітектурно-планувальне управління виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів на підставі проектних пропозицій, розроблених Львівським філіалом Інституту «Укржилремпроект» (якими надано висновок про технічну можливість облаштування вигод для квартири № 1 за рахунок площі горища), було передбачено можливість часткового вирівнювання і надбудову стін горища будинку для влаштування комунальних вигод квартири № 1.
Рішенням міжвідомчої комісії при виконавчому комітеті Червоноармійської районної ради народних депутатів м. Львова від 25 вересня 1985 року (протокол № 19) ОСОБА_6 дозволено часткове вирівнювання і надбудову стін горища будинку для облаштування комунальних вигод квартири № 1.
Рішенням виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів м. Львова від 22 жовтня 1985 року № 521 про розгляд заяви ОСОБА_6 їй дозволено здійснити обладнання окремого входу в квартиру № 1 (яка на цей час під № 2) та часткове вирівнювання стін горища будинку АДРЕСА_1 для обладнання кухні й комунальних вигод квартири; зобов'язано ОСОБА_6 виготовити проектну документацію на добудову з реконструкцією і погодити її в установленому порядку.
На виконання вказаного вище рішення виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів м. Львова ОСОБА_6 виготовила і погодила в установленому порядку проект 7-1413-86 на реконструкцію другого поверху з облаштуванням окремого входу будинку АДРЕСА_1.
У подальшому Архітектурно-планувальним управлінням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів м. Львова від 22 жовтня 1985 року № 521 погоджено проект облаштування вигод у житловому будинку № 16, за яким квартиронаймачу ОСОБА_7 передаються в його особисте користування спільні вигоди мешканців будинку - кухня, санвузли на першому поверсі, взамін чого ОСОБА_6 має право облаштувати для себе комунальні вигоди за рахунок горища житлового будинку; також проектом заплановано облаштування окремого входу в квартиру № 1.
На виконання домовленостей, досягнутих між наймачами першого та другого поверхів, ОСОБА_7 подав 27 жовтня 1986 року на ім'я головного архітектора м. Львова заяву про те, що він погоджується з реконструкцією другого поверху будинку АДРЕСА_1 з використанням частини горища для облаштування комунальних вигод, облаштуванням окремих входів у квартири № 3 та № 1 (теперішня № 2) шляхом поділу загального коридору на першому поверсі згідно з проектом 7-14-13-86, що виготовлений Львівською філією Інституту «Укржилремпроект».
Для реалізації погодженого проекту 7-14-13-86 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 уклали договір від 31 березня 1987 року про розподіл витрат на виконання робіт щодо цього проекту, погодившись на зміну умов найму та перетворення комунальних квартир в окремі квартири.
Протягом квітня - липня 1987 року були облаштовані окремі входи у квартири № 3 та № 1 (теперішня № 2), а також виконані основні роботи щодо добудови з реконструкцією.
Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради народних депутатів видано дозвіл ОСОБА_6 на виконання будівельних робіт від 14 травня 1997 року № 32/97.
29 травня 2013 року Інспекцією ДАБК зареєстровано за № ЛВ143131480759 декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція квартири АДРЕСА_1», подану ОСОБА_6 
Обставини справи учасниками справи під сумнів не ставляться.
Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.
Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права. 
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. 
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.
Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_5 звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправною та скасування реєстрації Інспекцією ДАБК 29 травня 2013 року за № ЛВ 143131480759 декларації про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція квартири АДРЕСА_1», поданої ОСОБА_6
З матеріалів справи також убачається, що 21 червня та 31 липня 2013 року ОСОБА_8 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1на підставі свідоцтва про право власності від 12 липня 2013 року № 6146953 (розмір частки 58/100), договору дарування від 31 липня 2013 року № 1126 (розмір частки 28/100) та договору купівлі-продажу від 31 липня 2013 року № 1129 (розмір частки 14/100). Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 липня 2013 року, індексні номери 7336026, 7381111, 7391514, ця квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_8, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 103927146101.
На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_6 здійснила реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок частини горища без його згоди, що порушує як його право користування спільною сумісною власністю як співвласника квартири № 3 за вказаною адресою, так і право користування спільною сумісною власністю решти власників усіх квартир у цьому будинку.
Таким чином, цей позов направлений на поновлення порушеного, на думку позивача, третьою особою у справі права користування ОСОБА_5 спільною сумісною власністю, зокрема горищем.
За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Ураховуючи те, що спір у цій справі стосується не стільки правомірності дій відповідача при реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, скільки правомірності зміни цільового призначення горища та його передачі у приватну власність третій особі, а на момент звернення до суду право власності на спірне горище перейшло до іншої особи, Велика Палата Верховного Суду, незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі з обов'язком суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 816/421/17 та від 20 вересня 2018 року у справі № 813/1076/17.
За нормами частини третьої статті 3 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
На підставі пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.
За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про скасування оскаржуваних судових рішень із закриттям провадження у справі.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 354, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року скасувати, а провадження у справі закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                                      В. С. Князєв 
Суддя-доповідач   О. С. Золотніков 
Судді:                             С. В. Бакуліна О.Б. Прокопенко
В. В. Британчук Л. І. Рогач 
Д. А. Гудима   І. В. Саприкіна 
В. І. Данішевська   О. М. Ситнік 
О. Р. Кібенко   О. С. Ткачук 
Л. М. Лобойко   В. Ю. Уркевич 
Н. П. Лященко   О. Г. Яновська