ПОСТАНОВА
Іменем України

11 вересня 2018 року 
Київ
справа №460/1829/16-а
касаційне провадження №К/9901/50157/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Хохуляка В.В. 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 14.12.2017 (суддя Швед Н.П.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 (головуючий суддя - Сапіга В.П., судді: Довга О.І., Запотічний І.І.) у справі №460/1829/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови про порушення митних правил, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 у квітні 2016 року звернувся до адміністративного суду з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови про порушення митних правил.
Яворівський районний суд Львівської області ухвалою від 14.12.2017 позовну заяву залишив без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача.
Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 19.03.2018 ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 14.12.2017 залишив без змін.
ОСОБА_1 у травні 2018 року звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 14.12.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 та прийняти нове судове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме - частини першої статті 41, частин третьої, четвертої та шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).
Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем заявлялося клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що під час розгляду справи у суді першої інстанції неодноразово здійснювався повторний автоматизований розподіл між суддями. Так, за результатами останнього автоматизованого розподілу суддею-доповідачем у цій справі визначено суддю Швед Н.П.
Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П. від 25.05.2017 прийнято до свого провадження розглядувану адміністративну справу та призначено судове засідання на 04.09.2017 о 15.00 год., про що на зазначену в позовній заяві адресу позивача (АДРЕСА_1) направлено судову повістку, згідно з якою «явку визнано потрібною».
Вказане поштове відправлення повернулось до суду з відміткою установи поштового зв'язку про отримання його адресатом 10.08.2017 (а.с. 91).
На адресу суду першої інстанції надійшло клопотання, в якому позивач повідомив суд, що не має можливості бути присутнім під час розгляду справи, та порушив питання про розгляд справи без його участі.
В призначене на 04.09.2017 судове засідання позивач не з'явився, у зв'язку з чим суд відклав розгляд справи на 14.12.2017 о 16.30год. на направив на адресу позивача, а також представника позивача відповідні судові повістки.
Поштове відправлення, адресоване позивачу, повернулось до суду з відміткою установи поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 96-97).
Поштове відправлення, адресоване представнику позивача, повернулось до суду з відміткою установи поштового зв'язку про отримання 11.11.2018 (а.с. 98).
У зв'язку з неявкою в судове засідання 14.12.2017, суд першої інстанції постановив ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України  у разі повторного неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пунктом 4 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у судове засідання без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.
Зі змісту наведених норм процесуального закону вбачається, що необхідною умовою для залишення позовної заяви без розгляду є повторність неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття та без його заяви про розгляд справи за його відсутності.
Повторне неприбуття позивача, належними чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання необхідно розуміти як послідовне неприбуття двічі чи більше разів на розгляд справи за наявності у справі достовірних даних (доказів) щодо належного повідомлення позивача про дату, час і місце судового розгляду.
Якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, то в такому випадку суд не вправі залишити його позов без розгляду.
Застосування зазначених правових наслідків залежить від таких обставин: належне, відповідно до встановленого процесуальними нормами порядку, повідомлення особи, яка не з'явилась в судове засідання, про час і місце розгляду справи; поважність причини неявки; наявність заяви від позивача про розгляд справи за його відсутності.
Як вбачається з матеріалів справи, у судові засідання, призначені на 04.09.2017 та 14.12.2017, позивач не з'явився. Утім, ОСОБА_1 заявляв клопотання про розгляд справи без його участі, а також повідомляв суд про причини неявки в судове засідання, призначене на 04.09.2017 (а.с. 93).
Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду з посиланням на пункт 4 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, постановляючи висновок про повідомлення позивача у справі про судове засідання 04.09.2017 належним чином, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, не звернув уваги на необхідність направлення повісток про виклик представнику позивача ОСОБА_2
Так, відповідно до  статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України  (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.
Частинами першою, третьою  статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України  (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки.
Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів.
Згідно з частиною п'ятою  статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України  (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) якщо фізична особа, яка бере участь у справі, діє через представника і суд не вважає її особисту участь обов'язковою, він може направити повістку лише представникові.
За правилами частини десятої  статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України  (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) вручення повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається також врученням повістки і цій особі.
Таким чином, за відсутності в матеріалах справи доказів направлення повісток про виклик в судове засідання на 04.09.2017 представнику ОСОБА_2, в суду немає підстав для висновку про те, що позивач був двічі належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.
Зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справ стосовно ОСОБА_1 порушені через непоінформованість представника останнього про дату і час розгляду справи в суді першої інстанції. 
За правилами частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
З огляду на викладене та враховуючи допущені судовими інстанціями  порушення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року та вимог Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій), Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржених ухвал судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду до Яворівського районного суду Львівської області.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 14.12.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 у справі №460/1829/16-а скасувати. 
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду Т.М. Шипуліна
                                                                                                       Л.І. Бившева
                                                                                                       В.В. Хохуляк