П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 вересня 2018 року
м. Київ
Справа № 805/5186/15-а
Провадження № 11-732апп18
                             
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача  Прокопенка О. Б.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотніков О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу № 805/5186-15-а за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - Фонд, уповноважена особа Фонду, ПАТ «Дельта Банк» відповідно) про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року (суддя Козаченко А. В.), ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року (у складі колегії суддів: Васильєвої І. А., Жаботинської С. В., Казначеєва Е. Г.),
УСТАНОВИЛА:
У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила :
- визнати протиправними дії та рішення уповноваженої особи Фонду щодо нікчемності транзакцій (операцій) від 7 листопада 2014 року з перерахування коштів у сумі 
149 500 грн на поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 від юридичної особи - клієнта банку - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Мрія Інвест» (далі - ТОВ «Мрія Інвест»), що була здійснена з призначенням платежу «Надання безвідсоткової поворотної позики відповідно до договору позики № 20 від 7 листопада 2014 року без ПДВ» (далі - транзакція від 7 листопада 2014 року) та від 10 листопада 2014 року з перерахування коштів у сумі 60 тис. грн на поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 від юридичної особи - клієнта банку - ТОВ «Мрія Інвест», що була здійснена з призначенням платежу «Надання безвідсоткової поворотної позики відповідно до договору позики № 22 від 10 листопада 2014 року без ПДВ» (далі - транзакція від 10 листопада 2014 року), а також договору банківського вкладу від 1 грудня 2014 року № НОМЕР_2;
- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду щодо невключення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк», зокрема, за договором від 30 жовтня 2014 року 
№ 007-04534-301014 про відкриття та обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_1 на суму 141 583 грн 34 коп. (далі - договір від 30 жовтня 2014 року) та договором банківського вкладу (депозиту) від 1 грудня 2014 року № НОМЕР_2 «Зростаючий оn-line» на суму 60 тис. грн (далі - договір від 1 грудня 2014 року);
- визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду щодо тимчасового обмеження (блокування) виплати відшкодування за рахунок коштів Фонду ОСОБА_3 за договорами від 30 жовтня та 1 грудня 2014 року;
- визнати протиправними дії та рішення Фонду щодо затвердження реєстру вкладників для здійснення виплати гарантованої суми відшкодування без включення ОСОБА_3 до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк», зокрема, за договорами від 30 жовтня та 1 грудня 2014 року;
- зобов'язати уповноважену особу Фонду сформувати перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду, із включенням до нього додаткової інформації щодо виплати відшкодування в розмірі 200 тис. грн ОСОБА_3;
- зобов'язати Фонд затвердити реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк», із включенням до нього ОСОБА_3
- зобов'язати Фонд виплатити ОСОБА_3 кошти в розмірі 200 тис. грн за її вкладом, тобто за договорами від 30 жовтня та 1 грудня 2014 року.
Донецький окружний адміністративний суд ухвалою від 10 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року, закрив провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у чинній на той час редакції.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір щодо захисту права в разі його порушення банком, який перебуває у стадії ліквідації, підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Не погодившись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_3 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на зазначені судові рішення, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої  та апеляційної інстанцій норм процесуального права при визначенні підсудності спору, просила скасувати ухвали цих судів, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Зокрема, на обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_3посилається на те, що цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки у спірних правовідносинах між сторонами відсутній спір про право, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідачів, які у межах спірних правовідносин діють як суб'єкти владних повноважень
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12 січня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3
На підставі частини шостої статті 346 КАС справа за позовом ОСОБА_3 передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
На час розгляду справи відповідачі не подали заперечень (відзивів) на касаційну скаргу. 
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи щодо оскарження судових рішень з підстав порушення правил предметної юрисдикції, заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, та перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Як убачається з позовної заяви, ОСОБА_3 заявила вимоги про визнання протиправними дій та рішення уповноваженої особи Фонду щодо нікчемності транзакцій (операцій) від 7 та 10 листопада 2014 року, а також договору від 1 грудня 2014 року; визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду щодо невключення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк», за договорами від 30 жовтня та 1 грудня 2014 року; визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду щодо тимчасового обмеження (блокування) виплати ОСОБА_3 відшкодування за рахунок коштів Фонду за договорами від 30 жовтня та 1 грудня 2014 року; визнання протиправними дій та рішення Фонду щодо затвердження реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування без включення ОСОБА_3 до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк», зокрема, за договорами від 30 жовтня та 1 грудня 2014 року; зобов'язання уповноваженої особи Фонду сформувати перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів, за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду, із включенням до нього додаткової інформації щодо виплати відшкодування в розмірі 200 тис. грн ОСОБА_3; зобов'язання Фонду затвердити реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів, за вкладами в ПАТ «Дельта Банк», із включенням до нього ОСОБА_3
Відповідно до частини першої статті 341 КАС у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв'язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов'язане з процесуальним законодавством.
Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (стаття 3 КАС).
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є характер спору. Публічно-правовим спором, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спір між учасниками публічно-правових відносин, що стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, або такий, що йому не суперечить. Спір є приватноправовим у тому разі, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.
Помилковим є застосування статті 17 КАС та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень), натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.
Відповідно до статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VІ) Фонд є не органом державної влади, а установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку.Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 цього Закон, свідчить про те, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов'язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого, - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами. 
Позивач оскаржує, зокрема, дії щодо ненадання до Фонду інформації про неї як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.
Згідно із частинами першою, другою статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути більшою 200 тис. грн. 
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Відповідно до статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону.
Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом № 4452-VI. Для виконання Фондом відповідних зобов'язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб'єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків. 
Частиною другою статті 6 Конституції України визначено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.
Закон України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» і Закон № 4452-VI є основними правовими актами в регулюванні відносин щодо визнання банку неплатоспроможним.
Закриваючи провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керувався правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі № 826/2043/15. Проте за висновком Великої Палати Верховного Суду (викладеним у постановах від 11 квітня 2018 рокуу справі № 910/12294/16, від 16 травня 2018 року у справах № 910/24198/16, № 910/17448/16), яка відступила від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16 лютого 2016 року у справі № 826/2043/15, такі правовідносини регулюються спеціальним Законом № 4452-VI і не підпадають під дію загального законодавства про банкрутство, а тому немає підстав для розгляду цієї справи в порядку господарського судочинства з мотивів, викладених у зазначеній постанові.
Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI граничного розміру відшкодування за вкладами. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року в справі № 820/11591/15.
Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність та протиправними дії уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк», та щодо тимчасового обмеження (блокування) виплати відшкодування за рахунок коштів Фонду, а також щодо визнання протиправними дії та рішення Фонду щодо затвердження реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми без включення ОСОБА_3 до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк»; зобов'язання зобов'язання уповноважену особу Фонду сформувати перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду, із включенням до нього додаткової інформації щодо виплати відшкодування в розмірі 200 тис. грн ОСОБА_3; зобов'язання Фонд затвердити реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк», із включенням до нього ОСОБА_3 та зобов'язання виплатити ОСОБА_3 кошти в розмірі 200 тис. грн за її вкладом, тобто за договором від 30 жовтня від 1 грудня 2014 року.
Водночас суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правомірного висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дії та рішення уповноваженої особи Фонду щодо нікчемності транзакцій (операцій)від 7 та 10 листопада 2014 року, а також договору від 1 грудня 2014 року.
 Згідно із частинами першою, другою та десятою статті 38 Закону № 4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. 
За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.
Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів ПАТ «Дельта Банк» і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Така позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах від 11 квітня 2018 року № 910/12294/16, від 16 травня 2018 року № 910/24198/16 та від 4 липня 2018 року № 819/353/16.
Оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), жодні права яких не можуть порушуватися унаслідок прийняття цього наказу. Таким чином, права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.
Отже, встановлена правова природа згаданого повідомлення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним, а тому позовні вимоги про визнання протиправним повідомлення уповноваженої особи Фонду від 29 вересня 2015 року № 9294/220 у частині визнання нікчемними правочинів від 7 та 10 листопада 2014 року, а також договору від 1 грудня 2014 року не можуть бути розглянуті в судовому порядку (в тому числі в господарських судах). 
За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного й обґрунтованого висновку про закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС у зазначеній частині.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 КАС у редакції Закону № 2147-VIII суд касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги скасовує судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передає справу повністю або частково для продовження розгляду.
Відповідно до частини першої статті 353 КАС у редакції Закону № 2147-VIII підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Отже, викладені в оскаржуваних ухвалах суду першої та апеляційної інстанцій висновки про непоширення юрисдикції адміністративного суду на справу у спорі щодо визнання протиправною бездіяльність та протиправними дії уповноваженої особи Фонду щодо невключення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Дельта Банк» за договорами від 30 жовтня та 1 грудня 2014 року, та щодо тимчасового обмеження (блокування) виплати відшкодування за рахунок коштів Фонду, а також щодо визнання протиправними дії та рішення Фонду щодо затвердження реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми без включення ОСОБА_3 до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк»; зобов'язання зобов'язання уповноважену особу Фонду сформувати перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду, із включенням до нього додаткової інформації щодо виплати відшкодування в розмірі 200 тис. грн ОСОБА_3; зобов'язання Фонд затвердити реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк», із включенням до нього ОСОБА_3 та зобов'язання виплатити ОСОБА_3 кошти в розмірі 200 тис. грн за її вкладом, тобто за договором від 30 жовтня від 1 грудня 2014 року, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм права.
Тому на підставі частини першої статті 353 КАС ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року та Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 рокупідлягають у зазначеній частині скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Водночас ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про визнання протиправними дій та рішення уповноваженої особи Фонду щодо нікчемності транзакцій (операцій) від 7 та 10 листопада 2014, а також договору від 1 грудня 2014 року - підлягають залишенню без змін з урахуванням мотивування, викладеного вище.
Ураховуючи наведене та керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону № 2147-VIII, ВеликаПалата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
2. Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у справі № 805/5186/15-а в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду щодо невключення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за договором від 30 жовтня 2014 року № 007-04534-301014 про відкриття та обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_1 на суму 141 583 грн 34 коп. та договором банківського вкладу (депозиту) від 1 грудня 2014 року № НОМЕР_2 «Зростаючий оn-line» на суму 60 тис. грн; визнання протиправними дії уповноваженої особи Фонду щодо тимчасового обмеження (блокування) виплати відшкодування за рахунок коштів Фонду ОСОБА_3 за цими договорами; визнання протиправними дії та рішення Фонду щодо затвердження реєстру вкладників для здійснення виплати гарантованої суми відшкодування без включення ОСОБА_3 до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за договорами від 30 жовтня та 1 грудня 2014 року; зобов'язання уповноважену особу Фонду сформувати перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за рахунок Фонду, із включенням до нього додаткової інформації щодо виплати відшкодування в розмірі 200 тис. грн ОСОБА_3; зобов'язання Фонд затвердити реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», із включенням до нього ОСОБА_3; зобов'язання Фонд виплатити ОСОБА_3 кошти в розмірі 200 тис. грн за її вкладом - скасувати.
Справу № 805/5186/15-а у цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
3. В іншій частині ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у справі № 805/5186/15-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач | О. Б. Прокопенко
Судді:                                           Н. О. Антонюк | В. С. Князєв
С. В. Бакуліна | Л. М. Лобойко
В. В. Британчук | Л. І. Рогач
Д. А. Гудима | О. М. Ситнік
В. І. Данішевська | О. С.Ткачук
О. С. Золотніков | В. Ю. Уркевич
О. Р. Кібенко | О. Г. Яновська