ПОСТАНОВА
Іменем України

19 вересня 2018 року 
м. Київ
справа №807/1392/15
адміністративне провадження №К/9901/6913/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Данилевич Н.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.09.2015 (суддя Скраль Т.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2016 (колегія суддів у складі: Ніколіна В.В., Гінди О.М., Качмара В.Я.) у справі №   807/1392/15 за позовом ОСОБА_4 до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чопської митниці Міндоходів, у якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ Чопської митниці Міндоходів від 17.06.2015 № 65-о «Про звільнення ОСОБА_4»; поновити його з 18.06.2015 на займаній до звільнення посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 2 (п/п Косино) митного поста «Лужанка» Чопської митниці Міндоходів; зобов'язати Чопську митницю Міндоходів нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, із утриманням із цієї суми обов'язкових податків та зборів до Державного бюджету України; допустити негайне виконання судового рішення в частині його поновлення на роботі та виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Судом першої інстанції замінено неналежного відповідача Чопську митницю Міндоходів на належного - Закарпатську митницю ДФС.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.09.2015, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2016, адміністративний позов задоволено повністю.  

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 перебував на державній службі в органах митної служби України з 19.10.1993 по 17.06.2015 та на момент звільнення займав посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 2 (п/п Косино) митного посту «Лужанка» Чопської митниці Міндоходів.

Постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 01.03.2014 № 67 ліквідовано Міністерство доходів і зборів.

Постановою КМУ від 21.05.2014 № 160 утворено Державну фіскальну службу, як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується КМУ, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Постановою КМУ «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів КМУ» від 06.08.2014 №  311, зокрема, утворено як юридичну особу публічного права Закарпатську митницю ДФС, яка визначена правонаступником Чопської митниці Міндоходів, що була реорганізована шляхом приєднання до Закарпатської митниці ДФС.

Наказом ДФС України від 12.09.2014 затверджено чисельність працівників Закарпатської митниці ДФС у розмірі 926 посад, що на 45 посад менше чисельності працівників Чопської митниці Міндоходів, яка була встановлена наказом Міністерства доходів і зборів України від 26.04.2013 № 80 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Міндоходів» та становила 971 одиницю.

03.12.2014 наказами Закарпатської митниці ДФС № 1 та № 2 введено в дію структуру Закарпатської митниці ДФС та штатний розпис, згідно з якими зменшено чисельність митного поста «Лужанка». Так, штатна чисельність митного поста «Лужанка» Чопської митниці Міндоходів становила 53 одиниці, а штатна чисельність митного поста «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС - 52 одиниці.

08.12.2014 головою комісії з реорганізації Чопської митниці Міндоходів було попереджено позивача про можливе наступне звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

17.06.2015 позивачу була запропонована посада державного інспектора митного поста «Батєво» Закарпатської митниці ДФС, тимчасово, на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника до дня його фактичного виходу з відпустки. Однак, позивач не погодився на таке переміщення.

17.06.2015 наказом Чопської митниці Міндоходів  № 65-л позивача звільнено з посади державного інспектора відділу митного оформлення № 2 (п/п Косино) митного посту «Лужанка» Чопської митниці Міндоходів з 17.06.2015 у зв'язку зі змінами в організації роботи, скороченням штату працівників митниці в окремих її структурних підрозділах, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що пропонування відповідачем тимчасової посади державного інспектора митного поста «Батєво» Закарпатської митниці ДФС, на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника, при наявності інших вакантних посад та при можливості переукладення безстрокового трудового договору є протиправним.  

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що позивачу була запропонована посада державного інспектора митного поста «Батєво» Закарпатської митниці ДФС, тимчасово, на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника. Від запропонованої посади позивач відмовився. Відтак, наказом Чопської митниці Міндоходів від 17.06.2015 № 65-о його було звільнено у зв'язку із змінами в організації роботи та скорочення штату працівників митниці в окремих її структурних підрозділах, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач у своєму відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 569 Митного кодексу України передбачено, що працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями. Правове становище посадових осіб органів доходів і зборів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України. Зазначене узгоджується з положеннями частини 2 статті 9 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другої зазначеної статті звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини другої статті 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.  При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України Верховний Суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Крім того, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що при реорганізації Чопської митниці Міндоходів в Закарпатську митницю ДФС змінилась структура митного поста «Лужанка», а саме на базі відділу митного оформлення № 1(п/п Дзвінкове) та відділу митного оформлення № 2 (п/п Косино) митного поста «Лужанка» Чопської митниці Міндоходів було створено відділ митного оформлення № 5 митного поста «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС, який здійснював митний контроль в пунктах пропуску «Косино» та «Дзвінкове».

Штатна чисельність відділу митного оформлення № 1 (п/п Дзвінкове) митного поста «Лужанка» Чопської митниці Міндоходів містив 2 посади державних інспекторів, а штатна чисельність відділу митного відділу митного оформлення № 2 (п/п Косино) митного поста «Лужанка» Чопської митниці Міндоходів  становила також 2 посади державних інспекторів.

Штатна чисельність відділу митного оформлення № 5 митного поста «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС містить 4 посади державних інспекторів.

Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що посада позивача скорочена не була. Крім того, судами встановлено, що на момент звільнення  позивача у штатному розписі Закарпатської митниці ДФС були вакантні посади.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність пропонування відповідачем посади державного інспектора митного поста «Батєво» Закарпатської митниці ДФС, тимчасово на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника, при наявності інших вакантних посад та при можливості переукладення безстрокового трудового договору.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо незаконності звільнення позивача з посади та наявності підстав для скасування відповідного наказу із поновленням позивача на роботі.

Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують.

Питання правильності обрахунку зазначених періоду та суми стягнення не є предметом касаційного оскарження.

Отже, суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.09.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2016 у справі №  807/1392/15 залишити без змін, а касаційну скаргу Закарпатської митниці ДФС - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Головуюча суддя: | | І.Л. Желтобрюх
Судді: | | О.В. Білоус
| | Н.А. Данилевич