ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/15570/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,
здійснивши розгляд у письмовому провадженні касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаа Транс"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018  (судді: Станік С.Р., Гончаров С.А., Яковлєв М.Л.) у справі № 910/15570/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаа Транс"
до Приватного акціонерного товариства "Автокапітал"
про стягнення 122 848,85 грн,
В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень
1.1. У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лаа Транс" (далі - ТОВ "Лаа Транс") звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Автокапітал" (далі - ПрАТ "Автокапітал") про стягнення 122 848,85 грн надміру сплачених коштів (переплата за лізинговими платежами), посилаючись на положення статей 11, 202, 509, 526, частини 2 статті 530, частини 2 статті 693, частини 2 статті 806, статті 807 Цивільного кодексу України.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами було укладено договір оперативного лізингу (оренди) діагностичного обладнання від 01.12.2004 № SD0904/2, дію якого припинено шляхом повернення обладнання за актом приймання-передачі від 30.06.2014, а з 01.07.2014 договір припинено за взаємною згодою сторін.  
Позивач наголошував, що відповідно до пункту 6.1 договору № SD0904/2 щомісячний лізинговий платіж становив 230 євро, проте з 11.03.2011                       ПрАТ "Автокапітал" намагалося в односторонньому порядку змінити істотні умови договору щодо розміру лізингових платежів, запропонованого відповідачем збільшення розміру лізингових платежів із 01.04.2011 до 634,67 євро і з 01.06.2013 до 996,40 євро позивач не погоджував.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.06.2016 у справі № 910/11762/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2016, ПрАТ "Автокапітал" відмовлено у стягненні з ТОВ "Лаа Транс" лізингових платежів у збільшеному розмірі.
Так, позивач зазначив, що на виконання укладеного між сторонами договору ТОВ "Лаа Транс" було фактично перерахувало за період із 01.04.2011 по 01.07.2014 та у період із 01.07.2014 по 09.07.2014 (поза строком дії договору) грошові кошти у сумі 238 688,85 грн. За умовами договору і даними ТОВ "Лаа Транс" загальний розмір нарахованих лізингових платежів за період із 01.04.2011 по 01.07.2014, за винятком заборгованості, що утворилася до 01.04.2011, становив 122 848,85 грн, про повернення яких позивач звернувся із претензією до відповідача. ПрАТ "Автокапітал" у задоволенні претензії щодо повернення переплати за лізинговими платежами відмовило, що стало підставою для звернення до суду.
1.2. ПрАТ "Автокапітал" у відзиві на позовну заяву просило відмовити в її задоволенні, наголошуючи на ненаданні позивачем доказів здійснення ним платежів, про стягнення яких заявлено позов, як переплати за договором оперативного лізингу (оренди) діагностичного обладнання, саме на виконання укладеного між сторонами договору. Натомість оплату від ТОВ "Лаа Транс" було зараховано на рахунки ПрАТ "Автокапітал" за надані послуги з користування обладнанням на підставі двосторонніх підписаних актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та актів звірки, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.
Відповідач зазначив, що станом на час подання цього позову у ТОВ "Лаа Транс" є заборгованість з оплати вартості користування обладнанням на підставі правочину у сумі 97 876,06 грн та немає жодних переплат за договором.
Крім того, ПрАТ "Автокапітал" просить стягнути кошти за період із 2011 по 09.07.2014, а отже пропущено позовну давність.

2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.10.2017 (суддя Лиськов М.О.) позов задоволено повністю, стягнуто з ПрАТ "Автокапітал" на користь ТОВ "Лаа Транс" надміру сплачені кошти у сумі 122      848,85 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку про підтвердження матеріалами справи, що відповідачем виставлено рахунки на сплату лізингових платежів за період із 01.04.2011 по 01.07.2014 на загальну суму 115      840,00 грн. При цьому, позивач на виконання своїх зобов'язань за договором      перерахував за відповідний період 238      688,85 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, отже переплата становить 122 848,85 грн.
Щодо позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, місцевий суд дійшов висновку, що звернення ПрАТ "Автокапітал" до суду про стягнення з ТОВ "Лаа Транс" у межах справи № 910/11762/16 відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України є перериванням перебігу позовної давності, тому суд не може взяти до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності через її необґрунтованість.
2.2. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 (судді: Станік С.Р., Гончаров С.А., Яковлєв М.Л.) рішення Господарського суду м. Києва від 11.10.2017 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Лаа Транс" до ПрАТ "Автокапітал" про стягнення 122 848,85 грн відмовлено повністю. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції установив, що правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача переплати саме за договором  оперативного лізингу (оренди) діагностичного обладнання, укладеним між сторонами, у сумі 122 848,85 грн не доведена позивачем належними та допустимими доказами, оскільки сплата спірних коштів здійснювалася на підставі узгоджених сторонами окремих щомісячних правочинів щодо користування обладнанням, які не містять будь-яких посилань на договір.
Суд апеляційної інстанції також зазначив, що оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просив      у позові, відповідачем не порушено, питання порушення строку позовної давності (за наведених обставин) не впливає на суть винесеного рішення і, відповідно, строк позовної давності як спосіб захисту саме порушеного права при вирішенні цього спору застосуванню не підлягає, у зв'язку з чим доводи відповідача про необхідність застосування позовної давності суд апеляційної інстанції відхилив.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї
3.1. Не погоджуючись із постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018, ТОВ "Лаа Транс" у касаційній скарзі просить її скасувати, а рішення  Господарського суду м. Києва від 11.10.2017 у цій справі залишити без змін, наголошуючи, що суд апеляційної інстанції у порушення положень частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не взяв до уваги обставини, встановлені судовими рішеннями у справах № 910/11762/16 та № 910/3121/17, та дійшов хибного висновку про недоведеність позивачем факту переплати за надані послуги з оренди діагностичного обладнання.
На думку скаржника, суд апеляційної інстанції помилкового зазначив, що акти, які за своєю суттю є документами бухгалтерського обліку, можуть змінювати визначені договором зобов'язання. При цьому посилання суду на те, що акти складено поза межами договірних відносин сторін, не відповідають обставинам, установленим в судовому рішенні у справі № 910/11762/16, оскільки позивач не отримував від відповідача будь-якого іншого обладнання, ніж те, що було отримано ним за договором та, відповідно, не міг користуватися таким обладнанням на підставі актів.
3.2.  У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ "Автокапітал" просить залишити її без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 - без змін з огляду на безпідставність і необґрунтованість доводів скаржника, а також недоведення ТОВ "Лаа Транс" сплати ним спірних коштів саме на підставі укладеного між сторонами договору, а відтак наявності переплати за цим договором.
Крім того, ПрАТ "Автокапітал" акцентує на довільному тлумаченні скаржником змісту судових рішень у справах № 910/11762/16 і № 910/3121/17, які, у свою чергу, було досліджено судом апеляційної інстанції у справі № 910/15570/17 із наданням відповідної оцінки з урахуванням обставин справи. При цьому жодним судовим рішенням, преюдиційність якого могла би бути доказом у цій справі, не встановлено наявності переплат за договором від 01.12.2004 № SD0904/2.
3.3. ПрАТ "Автокапітал" у заяві, надісланій 29.06.2018, заперечило проти відкриття провадження у справі, натомість в ухвалі від 02.07.2018 про відкриття провадження судом касаційної інстанції було враховано наявність постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 910/3121/17 між тими ж сторонами з подібними предметом і підставою позову.
4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи
4.1. Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржені у справі судові рішення, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
4.2. Суди попередніх інстанцій установили, що 01.12.2004 між ТОВ "Лаа Транс"   (лізингоодержувач) і ВАТ "Автокапітал" (лізингодавець, на теперішній час - ПрАТ "Автокапітал") укладено договір № SD0904/2 оперативного лізингу (оренди) діагностичного обладнання, за змістом пункту 1.1 якого у порядку та на умовах визначених цим договором, лізингодавець передає, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти у тимчасове користування обладнання згідно з додатком № 1 і сплачувати лізингові платежі.
11.03.2011 ТОВ "Лаа Транс" передало у тимчасове платне користування обладнання за актом прийому-передачі DCU/DBU № 170228 SDconnect 4.
За умовами пункту 6.1 договору № SD0904/2  розмір щомісячного лізингового платежу становить 1 491,05 грн, у тому числі ПДВ у сумі 248,51 грн (еквівалент 230 євро). Офіційний курс гривні до євро, встановлений Національним банком України на дату укладення цього договору, - 648,282 гривень за 100 євро.
При цьому у пункті 6.5 договору сторони передбачили, що у разі, якщо на дату внесення лізингового платежу офіційний курс буде змінено, розмір лізингового платежу змінюється з урахуванням встановленого курсу. Встановлений розмір лізингового платежу не може бути меншим від розміру, передбаченого у пункті 6.1 цього договору. 
За змістом пунктів 6.2 і 6.3 договору внесення лізингових платежів лізингоодержувачем здійснюється щомісячно рівними частинами не пізніше 5 числа місяця. Лізингові платежі сплачуються у безготівковому порядку на поточний рахунок лізингодавця. 
Розмір лізингових платежів може бути змінено за згодою сторін та в інших випадках, передбачених чинним в Україні законодавством (пункту 6.4 договору).
Суди установили, що у листі від 11.03.2011 № 20/30/01 лізингодавець повідомив лізингоодержувачу про зміну розміру щомісячного лізингового платежу, який з 11.03.2011 за березень становить 327,57 євро, а починаючи з 01.04.2011 - 634,67 євро. У листі від 20.05.2013 № 24/05/01 зазначено, що розмір щомісячної суборендної плати за оренду обладнання становить 996,40 євро.
4.3. Суд апеляційної інстанції установив, що ПрАТ "Автокапітал" було направлено ТОВ "Лаа Транс" претензію від 20.06.2014 № 49/06 із вимогою погасити заборгованість за договором за період користування обладнанням із жовтня 2013 року по травень 2014 року у сумі 103 876,06 грн.
ТОВ "Лаа Транс" у листі від 17.06.2014 № 101/12 повідомило про можливість погашення такої заборгованості декількома платежами. 
4.4. За взаємною згодою сторін із 01.07.2014 договір від 01.12.2004 № SD0904/2 розірвано, обладнання повернуто ПрАТ "Автокапітал" за актом прийому-передачі від 30.06.2014.
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Як убачається із матеріалів справи предметом спору у цій справі є вимога ТОВ "Лаа Транс" про стягнення з ПрАТ "Автокапітал" 122 848,85 грн надміру сплачених коштів (переплати за лізинговими платежами) на підставі статей 11, 202, 509, 526, частини 2 статті 530, частини 2 статті 693, частини 2 статті 806, статті 807 Цивільного кодексу України.
ТОВ "Лаа Транс", звертаючись до суду, обґрунтувало свої вимоги тим, що за результатами розгляду справи № 910/11762/16 (рішення Господарського суду м. Кива від 18.08.2016, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2016, яким відмовлено у задоволенні позову ПрАТ "Автокапітал" до ТОВ "Лаа Транс" про стягнення заборгованості за договором у сумі 212 840,78 грн) ТОВ Лаа Транс" дізналося про безпідставне збільшення відповідачем розміру лізингових платежів. 
Так, суд апеляційної інстанції установив, що у справі № 910/11762/16 спірним періодом, який розглядався, судом визначено період жовтень 2013   - червень 2014 року і ПрАТ "Автокапітал" відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення лізингових платежів у розмірі, що перевищує узгоджений сторонами у договорі. 
Крім того, суд установив, що у справі № 910/3121/17, на рішення в якій також послався позивач у справі, постановою Верховного Суду від 25.04.2017 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2018, якою скасовано рішення суду першої інстанції від 05.04.2017 і прийнято у справі № 910/3121/17 нове рішення, яким у задоволенні позову ПрАТ "Автокапітал" до ТОВ "Лаа Транс" про стягнення 97 876, 06 грн заборгованості за актами приймання-передачі послуг за жовтень 2013 року - травень 2014 року відмовлено у зв'язку зі з'ясуванням безпідставності зміни в односторонньому порядку розміру плати за користування переданим у лізинг майном за жовтень 2013 року - травень 2014 року.
5.2. Отже, суд апеляційної інстанції установив, що спірним періодом у справі № 910/3121/17   є жовтень 2013 року - травень 2014 року, надані за цей період акти надання послуг з оренди обладнання у відповідні місяці      містять відомості про те, що послуги надаються саме за договором № SD0904/2. Такі відомості також  містяться і в рахунках, долучених позивачем до матеріалів справи № 910/15570/17, а саме: АК-0001034 від 30.11.2013 на суму 10 824,98 грн, АК-0001134 від 31.12.2013 на суму 11 001,78 грн, АК-0000027 від 31.01.2014 на суму 10 810,64 грн,      АК-0000106 від 28.02.2014 на суму 13 588,20 грн, АК-0000174 від 31.03.2014 на суму 15 018,17 грн,      АК-0000253 від 30.04.2014 на суму 15 707,08 грн, АК-0000354 від 31.05.2014 на суму 15 970,42 грн, і які, відповідно, містили збільшений розмір лізингових платежів, що стало підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення цих сум понад узгоджений сторонами у договорі розмір.
5.3. Натомість, як установив суд апеляційної інстанції, підписані обома сторонами акти, наявні у матеріалах цієї справи, не містять будь-яких посилань на укладений між сторонами договір № SD0904/2, а саме:       № АК-0000018 від 31.01.2011 щодо надання послуг з оренди обладнання у січні 2011 року на суму 2 503,72 грн, № АК-0000083 від 28.02.2011 щодо надання послуг з оренди обладнання у лютому 2011 року на суму 2 091,89 грн, Акт № АК-00000211 від 31.03.2011 щодо надання послуг з оренди обладнання у березні 2011 року на суму 4 922,12 грн, № АК-00000255 від 30.04.2011 щодо надання послуг з оренди обладнання у квітні 2011 року на суму 7 478,96 грн,      № АК-00000330 від 31.05.2011 щодо надання послуг з оренди обладнання у травні 2011 року на суму 7 219,78 грн,      № АК-00000403 від 30.06.2011 щодо надання послуг з оренди обладнання у червні 2011 року на суму 7 298,74 грн, № АК-00000487 від 31.07.2011 щодо надання послуг з оренди обладнання у липні 2011 року на суму 7 214,26 грн,      № АК-00000524 від 31.08.2011 щодо надання послуг з оренди обладнання у серпні 2011 року на суму 7 285,63 грн, № АК-00000618 від 30.09.2011 щодо надання послуг з оренди обладнання у вересні      2011 року на суму 5 741,03 грн, № АК-00000691 від 31.10.2011 щодо надання послуг з оренди обладнання у жовтні 2011 року на суму 7 168,87 грн, № АК-00000762 від 30.11.2011 щодо надання послуг з оренди обладнання у листопаді 2011 року на суму 6 762,46 грн, № АК-00000860 від 31.12.2011 щодо надання послуг з оренди обладнання у грудні      2011 року на суму 6 535,87 грн, № АК-00000018 від 31.01.2012 щодо надання послуг з оренди обладнання у січні 2012 року на суму 6 647,86 грн, № АК-0000076 від 29.02.2012 щодо надання послуг з оренди обладнання у лютому 2012 року на суму 6 819,72 грн, № АК-00000143 від 31.03.2012 щодо надання послуг з оренди обладнання у березні 2012 року на суму 6 727,48 грн, № АК-00000210 від 30.04.2012 щодо надання послуг з оренди обладнання у квітні 2012 року на суму 6 708,36 грн, № АК-00000287 від 31.05.2012 щодо надання послуг з оренди обладнання у травні 2012 року на суму 6 309,30 грн, № АК-00000357 від 30.06.2012 щодо надання послуг з оренди обладнання у червні 2012 року на суму 6 328,07 грн, між сторонами було досягнуто згоди щодо користування визначеним видом обладнання у певні місяці за відповідною узгодженою сторонами ціною, що відповідає і положенням статті 181 Господарського кодексу України. 
Суд апеляційної інстанції установив, що зазначені акти не містять будь-яких посилань (відомостей) про те, що їх складено саме до договору № SD0904/2. Загальна сума наданих послуг за цими актами, наявними у матеріалах справи, та що не містять посилань на укладений між сторонами договір, становить 111 764,12 грн. 
При цьому за наданою банком інформацією (довідка від 24.10.2016 № 70-1-1/4402) ТОВ "Лаа Транс" здійснювало оплати за відповідний період      із призначенням платежу "кредиторська заборгованість за оренду обладнання згідно актом", а також без посилання на рахунки - фактури або договір № SD0904/2, загальна сума яких   становить 238 289,19 грн.
5.4. Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у ПрАТ "Автокапітал" перед ТОВ "Лаа Транс" немає грошового зобов'язання з повернення заявленого до стягнення розміру переплати саме за договором від 01.12.2004 № SD0904/2 у сумі 122 848,85 грн, оскільки сплата цих коштів здійснювалася на підставі узгоджених сторонами окремих актів щодо користування обладнанням.
Зазначені обставини позивачем не спростовано, при цьому доводи ТОВ "Лаа Транс" про наявність між сторонами правовідносин виключно за договором від 01.12.2004 № SD0904/2, а отже і відсутність будь-яких підстав для сплати грошових коштів за оренду обладнання, не підтвердилася.  
5.5. Згідно зі статтею 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 цього Кодексу та законом.
До відносин, пов'язаних із лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та правочинів.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частини 1, 2 статті 205 Цивільного кодексу України).    
За змістом частини 1 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно зі статтями 626 - 628 та 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.
5.6. Суд апеляційної інстанції установив, що акти щодо оренди обладнання не містять будь-яких посилань (відомостей) про те, що їх складено саме до договору № SD0904/2, а отже і про сплату позивачем спірних грошових коштів саме на виконання цього договору.
5.7. Як убачається зі змісту позовної заяви ТОВ "Лаа Транс" просило стягнути з ПрАТ "Автокапітал" 122 848,85 грн надміру сплачених коштів (переплати за лізинговими платежами) на підставі статей 11, 202, 509, 526, частини 2 статті 530, частини 2 статті 693, частини 2 статті 806, статті 807 Цивільного кодексу України.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статтями 662, 692 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. 
Зі змісту цієї норми вбачається, що договором на покупця може покладатися обов'язок здійснення попередньої оплати товару, тобто оплати до його передання продавцем. Шляхом попередньої оплати може бути оплачено повну вартість товару або її частину. Розмір попередньої оплати та строки її оплати встановлюються договором. У тих випадках, коли договір містить обов'язок покупця щодо попередньої оплати, проте не встановлює строків її здійснення, строки оплати визначаються відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України. Отже, продавець має право вимагати здійснення попередньої оплати у будь-який час, а покупець повинен здійснити таку оплату у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. 
Непередання продавцем, який одержав суму попередньої оплати, товару у встановлений строк надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. 
Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
5.8. Водночас наявності правових підстав для стягнення спірних грошових коштів у виді надміру сплачених коштів (переплати за лізинговими платежами) на підставі частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України позивачем не наведено.
5.9. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, наведена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.       
Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. 
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу. Тобто учасники справи - це суб'єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов'язання (боржник).
5.10. Суд апеляційної інстанції установив, що вимоги ТОВ "Лаа Транс" про стягнення з ПрАТ "Автокапітал" переплати саме за договором від 01.12.2004 № SD0904/2 не доведено позивачем належними та допустимими доказами, а отже у зв'язку із встановленням судом відсутності порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, відмовлено у застосуванні позовної давності.
6. Висновки Верховного Суду
Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 15.12.2017, що діяла на час здійснення касаційного провадження), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судом апеляційної інстанцій, зокрема щодо недоведеності позивачем наявності правових підстав для стягнення з відповідача надміру сплачених коштів (переплати за лізинговими платежами), колегія суддів зазначає, що оскаржену у справі постанову ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування немає.
Викладені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставою для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018, оскільки вони не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, фактично зводяться до переоцінки обставин справи і незгоди із судовим рішенням. 
7. Розподіл судових витрат
7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаа Транс"  залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 у справі № 910/15570/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Т.Б.  Дроботова

Судді                                                                                                          К.М. Пільков

                                                                                                      Ю.Я. Чумак