ПОСТАНОВА
Іменем України

13 листопада 2018 року 
Київ
справа №806/2368/17
адміністративне провадження №К/9901/15795/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Данилевич Н.А., 
суддів Бевзенка В.М., Шарапи В.М., 

розглянувши в попередньому судовому засіданні                                                             касаційну скаргу ОСОБА_2
на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду   від   31 серпня 2017 року (суддя - Іваненко Т.В.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Іваненко Т.В., судді: Кузьменко Л.В., Франовська К.С.)                                                                                                                                 
за позовом ОСОБА_2 
до Головного управління Національної поліції в Житомирській області,      Національної поліції України               
про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання розглянути скаргу та надати обґрунтовану відповідь по кожній вимозі скарги,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області,      Національної поліції України у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідачів в частині порушень законодавства про звернення громадян та не розгляду поданої ним скарги по суті;
- зобовязати Національну поліцію України повно, всебічно та обєктивно розглянути подану ним скаргу від 14 червня 2017 року та надати обгрунтовану відповідь по кожній вимозі скарги.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду   від   31 серпня 2017 року, яку було залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті провадження.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходили з того, що цей спір належить розглядати в порядку кримінального, а не адміністративного судочинства, оскільки спірні відносини, які виникли між заявником та відповідачем, під час організації перевірки заяв, не є управлінськими, а повноваження цих органів регламентовані КПК України.

Не погодившись з зазначеними ухвалами, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою. Як на підставу для задоволення його скарги, позивач вказує на те, що позивачем оскаржуються бездіяльність відповідачів щодо неналежного розгляду заяви, яка подана у порядку Закону України «Про звернення громадян», а не у порядку КПК України. 

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про звернення громадян» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України   "Про судоустрій і статус суддів"   та   "Про доступ до судових рішень",   Кодексом адміністративного судочинства України, законами України   "Про засади запобігання і протидії корупції",   "Про виконавче провадження".
Положеннями частини другої   статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України   (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності   Конституцією   чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Разом із цим частиною другою   статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин)   визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Отже, виходячи із положень наведеної норми, законом може бути передбачено вирішення певних категорій публічно-правових спорів у порядку іншого судочинства.
За приписами пункту першого частини другої статті 17 КАС України (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативних актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Таким чином, публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.
Водночас, в силу пункту другого частини третьої   статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України   юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Частиною 1 статті 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Кримінальний процесуальний кодекс України       містить главу 26, яка визначає порядок оскарження рішень дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, в тому числі органів досудового розслідування та прокурорів.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 року № 6-рп/2001 правосуддя України здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України.
Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості,   не   належить до сфери   управлінської. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує дії відповідачів щодо неналежного розгляду його скарги про затягування розслідування працівниками СУ НП в Житомирській області при розслідуванні кримінального провадження за № 12013060040000548 від 13.02.2013 за частиною другою   статті 194 Кримінального кодексу України. 
Підсумовуючи вищенаведене, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що оскарження дій відповідачів у даному випадку може здійснюватися у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством, оскільки оспорювані дії останніх не належать до сфери управлінської діяльності і не можуть бути предметом оскарження в порядку, визначеному   Кодексом адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України (в чинній редакції) суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України (в чинній редакції) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359,  пунктом 1 Розділу «Перехідні положення» КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду   від   31 серпня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді                                                                                                      В.М. Бевзенко
                                                                                                    
                                                                                                    В.М. Шарапа