ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

28 серпня 2018 року 
справа №810/2219/15
адміністративне провадження №К/9901/38562/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби на постанову Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року (суддя Щавінський В.Р.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року (судді Ліцевецький І.О., Василенко Я.М., Степанюк А.Г.) у справі № 810/2219/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта-2010» до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови,

У С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельта-2010» (далі - Товариство, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби (далі - митний орган, відповідач у справі), в якому просило скасувати рішення про коригування митної вартості товарів  №125130005/2014/610116/2 від 3 грудня 2014 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125130005/2014/00218, з мотивів їх безпідставності.
В обґрунтування позову зазначає, що приймаючи спірні рішення, митний орган не довів наявність в нього обґрунтованих сумнівів відносно недостовірності визначеної ним за ціною контракту митної вартості товарів, а також необґрунтовано застосував другорядний метод її визначення у той час, як декларант надав всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору. 

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року (суддя Виноградова О.І.) адміністративний позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року (судді Бабенко К.А., Кузьменко В.В., Шурко О.І.) змінено резолютивну частину постанови Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року шляхом викладення другого та третього абзаців резолютивної частини в такій редакції: "Визнати протиправним та скасувати рішення  Київської митниці Міндоходів в особі її структурного підрозділу Митного посту "Святошин" про коригування митної вартості товарів від 03 грудня 2014 року №125130005/2014/610116/2.
Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці Міндоходів в особі її структурного підрозділу Митного посту "Святошин" №125130005/2014/00218".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2016 року (суддя Смокович М.І.) постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2015 року та постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року у справі №810/2219/15 скасовано та справу на направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, з мотивів того, що судами попередніх інстанції помилково застосовано Митний кодекс України №92-IV від 11 липня 2002 року, який втратив чинність станом на момент здійснення спірних правовідносин. 

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Міндоходів в особі її структурного підрозділу Митного посту "Святошин" про коригування митної вартості товарів від 03 грудня 2014 року №125130005/2014/610116/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці Міндоходів в особі її структурного підрозділу Митного посту "Святошин" №125130005/2014/00218.
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності митним органом складу правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, а відтак, протиправності винесених спірних актів індивідуальної дії.

У квітні 2017 року митним органом подана касаційна скарга на судові рішення судів попередніх інстанцій, 26 квітня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України (суддя Черпіцька Л.Т.) відкрито касаційне провадження, витребувано справу №810/2219/15 з суду першої інстанції.

15 березня 2018 року справу №810/2219/15 передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: положень статей 53, 55, 58, 318, 320 Митного кодексу України, статей 86, 159, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, просить судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В основу своїх вимог відповідач поклав твердження про наявні у нього дискреційні повноваження щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. 

Заперечень на касаційну скаргу не надходило, що не перешкоджає її розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанови судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень судів попередніх інстанції) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.          
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили.
Позивач імпортував товар (шини вантажні та легковантажні з радіальною конструкцією каркасу), придбаний у компанії GITI Tire Global Trading Pte. Ltd. за контрактом №G-D/2013-0627 від 27 червня 2014 року, умови поставки CІF-Одеса. 

2 грудня 2014 року позивач для митного оформлення товару подав до митного органу митну декларацію №125130005/2014/549620, в якій митну вартість товару визначив за основним методом. 

До митної декларації позивач долучив необхідний пакет документів у підтвердження заявленої ним митної вартості товарів.
Рішенням від 3 грудня 2014 року відповідач скоригував за резервним методом заявлену митну вартості товару у бік збільшення на основі наявної в його базах даних інформації про розмитнення подібних товарів за вищою ціною та прийняв відповідну картку відмови в митному оформленні.
Підставами для прийняття спірного рішення стали недоліки, наявні, на думку митного органу, в поданих документах, а саме: неналежність експертного висновку, який не враховує аналіз цін виробників аналогічної продукції на ринку, не враховує витрати на перевезення товару до кордону України.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем до митного оформлення подано всі, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, документи, крім того надано оцінку спірному рішенню митного органу з урахуванням того, що, витребовуючи додаткові документи, контролюючий орган не мав на увазі будь-якої конкретної підстави для такої дії.
З такими висновками погоджується Суд. 

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно до положень частини 6 статті 54 Митного кодексу України, підставами для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, серед іншого, є неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

За змістом статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється в першу чергу за основним методом, тобто, за ціною договору (вартістю операції).

Задовольняючи позов, суди висновувалися з того, що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до органу доходів і зборів документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою, третьою статті 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів. 

Суди попередніх інстанцій висновувалися з дослідження складу митного правопорушення з урахуванням усіх обставин справи, а не лише з факту наявності повноважень митного органу на здійснення контрольних функцій при митному оформленні товарів.

Суд вважає, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо повноти дослідження складу митного правопорушення, його відсутності у спірних правовідносинах, доводить безпідставність прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. 

Суд касаційної інстанції, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена. 

Суд зазначає, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні чи подібні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення декларантом, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.  

Суд визнає, що судами попередніх інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга митного органу залишається без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року у справі № 810/2219/15 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф.Ханова 

Судді:                                                                                                     І.А.Гончарова

                                                                                                                       І.Я.Олендер