ПОСТАНОВА
Іменем України

02 жовтня 2018 року 
Київ
справа №759/10822/16-а
адміністративне провадження №К/9901/30324/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Гімона М.М.,  Мороз Л.Л., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Святошинського районного суду м.Києва в складі ОСОБА_3 від 16.08.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Кузьменка В.В., Василенка Я.М., Степанюка А.Г. від 05.10.2017 у справі №759/10822/16-а за позовом ОСОБА_2 до Київського міського центру зайнятості, Святошинського районного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу, відновлення виплати допомоги по безробіттю,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, уточнивши який, просив визнати протиправним та скасувати наказ Святошинського районного центру зайнятості №НТ160325 від 25.03.2016 року, яким припинено реєстрацію безробітного та виплату допомоги по безробіттю; зобов'язати Київський міський центр зайнятості відновити виплату йому допомоги по безробіттю з 14.03.2016 року.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від     05 жовтня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено. 
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не взяли до уваги, що відповідач не пов'язував видачу оскаржуваного наказу з укладенням позивачем цивільно-правового договору, оскільки правовою підставою для припинення його реєстрації як безробітного та припинення виплати допомоги по безробіттю є подання певних недостовірних даних чи документів, на підставі яких відповідач в подальшому прийняв рішення про надання йому статусу безробітного та виплату допомоги по безробіттю. Проте, він недостовірних даних при постановці на облік не надавав, а тому вважає, що фактична і правова підстави для припинення виплати йому допомоги по безробіттю та зняття з обліку як безробітного, вказані в оскаржуваному наказі не відповідали дійсності, у зв'язку з чим відповідач не мав правових підстав припиняти його реєстрацію як безробітного та припиняти виплату йому матеріальної допомоги. 
Заперечення та відзиви на касаційну скаргу не надходили.
Заслухавши  суддю - доповідача, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами встановлено, що 26.08.2015 позивач звернувся до Святошинського районного центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного та призначення йому виплати допомоги по безробіттю.
На підставі наказу Святошинського районного центру зайнятості від 26.08.2015 №НТ150826 позивачу з 26.08.2015 надано статус безробітного, а наказом від 02.09.2015 №НТ150902 призначено з 02.09.2015 допомогу по безробіттю.
В ході перевірки, за результатами якої складено акт № 264 від 14.03.2016, встановлено, що позивачем 05.10.2015 укладено договір про надання послуг №89-у із ТОВ "07 Продакшн", строком надання послуг з 05.10.2015 по 31.12.2015. Також встановлено, що в 3-кварталі 2015 року позивач отримав дохід за вказаним договором у розмірі 100 грн. 
Наказом Святошинського районного центру зайнятості №НТ160325 від 25.03.2016 з 14.03.2016 позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю та знято з обліку як безробітного.
Не погодившись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач в період перебування на обліку у відповідача та отримання допомоги по безробіттю належав до зайнятого населення. Про свою належність до зайнятого населення позивач не повідомив відповідача, що є порушенням ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".    
Дослідивши спірні правовідносини, суд касаційної інстанції зазначає наступне.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Пунктом 7 ч. 1 вказаної статті передбачено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення" до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.
Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пов'язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного.
Згідно частин 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. У разі виїзду особи, зареєстрованої в установленому порядку як безробітна, за межі України з метою працевлаштування чи здійснення іншої діяльності, спрямованої на отримання прибутку, така особа зобов'язана повідомити про це державну службу зайнятості. 
Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Пунктом 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом  Міністерства праці та соціальної політики України № 60/62 від 13.02.2009, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.
Якщо відомості про доходи особи, на підставі яких призначено матеріальне забезпечення, є недостовірними з вини роботодавця, центри зайнятості проводять перерахунок страхових виплат з дня їх призначення. Суми незаконно виплачених коштів повертаються роботодавцем. Виплата коштів, недоотриманих особою внаслідок зниження суми страхових виплат, здійснюється за рахунок коштів Фонду.
Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.
Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: 1) працевлаштування безробітного; 2) поновлення безробітного на роботі за рішенням суду; 3) вступу до навчального закладу на навчання з відривом від виробництва; 4) відрахування із навчального закладу; 5) призову на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу; 6) набрання законної сили вироком суду про позбавлення волі безробітного або направлення його за рішенням суду на примусове лікування; 7) призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку; 8) призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості; 9) подання письмової заяви про бажання здійснювати догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку;    10) подання письмової заяви про відмову від послуг державної служби зайнятості; 11) зміни місця проживання; 12) закінчення строку їх виплати; 13) зняття з обліку за невідвідування без поважних причин державної служби зайнятості 30 і більше календарних днів; 14) відмови безробітного від двох пропозицій підходящої роботи або від двох пропозицій проходження професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості, у тому числі осіб, які вперше шукають роботу та не мають професії (спеціальності); 15) відмови від роботи за спеціальністю, професією, набутою після професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості; 16) смерті безробітного.
Підпунктом 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198, передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітних, зокрема, з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг). 
Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд має право, зокрема, отримувати необхідні пояснення (у тому числі в письмовій формі) з питань, що виникають під час перевірки; стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог цього Закону; стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.
За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки особа, яка виконує роботи відповідно до укладеного цивільно-правового договору, предметом якого є діяльність спрямована на отримання доходу за рахунок виконання власними силами робіт, є зайнятою особою в розумінні ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення". А відтак неповідомлення центру зайнятості про укладення цивільно-правового договору та отримання доходу за ним, що підтверджується копіями договору про надання послуг від 05.10.2015 та акта прийому-передачі наданих послуг до цього договору (які підписані позивачем) є порушенням ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не пов'язував видачу оскаржуваного наказу з укладенням позивачем цивільно-правового договору, а зазначав як підставу для припинення його реєстрації як безробітного та припинення виплати допомоги по безробіттю подання недостовірних даних, на підставі яких відповідач в прийняв рішення про надання йому статусу безробітного та виплату допомоги по безробіттю, є безпідставними. Так, згідно акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 264 від 14.03.2016 проведено звірку факту перебування у трудових відносинах і отримання позивачем доходу (а.с. 14). 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, прийняття оскаржуваного наказу відповідачем пов'язувалось саме з укладенням позивачем цивільно-правового договору та отриманням доходу за ним у період перебування його на обліку як безробітного та отримання допомоги по безробіттю. 

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від     05 жовтня 2017 року - без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик
М.М. Гімон 
 Л.Л. Мороз 
Судді Верховного Суду