Постанова                                                          
Іменем України
24 жовтня 2018 року 
м. Київ
справа № 175/5441/14-ц
провадження № 61-6339св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»,
треті особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року в складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (далі - ПрАТ «АСК «ІНГО Україна»), треті особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), про захист прав споживача та стягнення суми.
Позовна заява мотивована тим, що 02 січня 2008 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), у результаті якої автомобіль Mitsubishi Pajero, яким керувала ОСОБА_2, зазнав механічних пошкоджень. На час ДТП автомобіль був застрахований ОСОБА_1 у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Позивач у встановлені договором строки повідомила страхову компанію про настання страхового випадку та 23 травня 2008 року подала пакет необхідних документів. Однак ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» відмовило у виплаті страхового відшкодування з підстав неможливості ідентифікувати автомобіль за номером кузова та розбіжностей у документах щодо часу               і місця ДТП, а також з тих підстав, що заявником про стягнення страхового відшкодування повинен бути вигодонабувач, яким є банк. ОСОБА_1 вважає відмову відповідача неправомірною.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила стягнути з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на свою користь 199 810,78 грн страхової виплати з урахуванням індексу інфляції, 12 262,09 грн пені та 23 281,17 грн - 3 % річних за порушення грошового зобов'язання за договором страхування засобів наземного транспорту.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року (в складі судді Озерянської Ж. М.) позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 122 620,92 грн за договором страхування засобів наземного транспорту від 08 жовтня 2007 року.                      У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь держави 1 226,20 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Mitsubishi Pajero, який був застрахований                          у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», тому відповідач зобов'язаний сплатити страхове відшкодування. Разом з тим, вигодонабувач за договором страхування  (ПАТ «Дельта Банк») не звертався до суду з позовом до страховика, тому сторона (ОСОБА_1), яка уклала договір на користь третьої особи, має право на отримання страхового відшкодування.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня             2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення у справі. Стягнуто з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь               ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 76 822 грн, 3% річних від суми заборгованості - 23 281,17 грн та пеню за час прострочення платежу - 12 262,09 грн. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» ухилилося від відшкодування страхових виплат за пошкоджений автомобіль як позивачу, так і вигодонабувачу, чим порушило умови договору страхування, страхове відшкодування не сплатило, тому позивач має право на стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року рішення апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що вигодонабувачем за договором добровільного страхування є банк, а не позивач у справі (позивач може скористатися правом вимоги щодо виконання договору страхування лише у разі, якщо банк відмовиться від права, наданого йому на підставі договору). Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що банк від права вимоги за договором страхування відмовився та уповноважив позивача на звернення до суду з даним позовом. Разом з тим, банк заперечує щодо страхової виплати на користь позивача.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня        2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що страхувальником призначено вигодонабувача, який не відмовився від страхового відшкодування, тому саме він має право на стягнення коштів за договором страхування, а не позивач. ПАТ «Дельта Банк» заперечує щодо страхової виплати на користь ОСОБА_1 Банк звертався до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» з вимогою про виплату страхового відшкодування на його користь, однак йому відмовлено у такій виплаті, оскільки неможливо ідентифікувати автомобіль за номером кузова, а в поданих документах містяться розбіжності щодо часу і місця ДТП.
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач зверталася до ПАТ «Дельта Банк» з проханням вчинити дії з витребування у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» страхової виплати або надати письмову згоду на виплату їй страхового відшкодування, проте банк на її звернення не відреагував. Рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_1                                   та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, який було укладено з метою придбання автомобіля Mitsubishi Pajero. Саме позивач має право на стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», інфляційних втрат, 3% річних та пені. Банк звертався до страховика за виплатою страхового відшкодування, однак йому було відмолено, оскільки неможливо ідентифікувати автомобіль за номером кузова, а в поданих документах містяться розбіжності щодо часу і місця ДТП. Разом з тим причини відмови відповідача не ґрунтуються на законі, тому є безпідставними. Однак банк до суду з вимогою про виплату страхового відшкодування не звертався. Отже, страхове зобовязання до цього часу не виконане, що порушує права страхувальника.
У жовтні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що банк звертався до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» із заявою про виплату на його користь страхового відшкодування та не відмовлявся від права, наданого йому на підставі договору страхування. 
У жовтні 2016 року ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що вигодонабувач не наділив позивача повноваженнями на стягнення страхового відшкодування, тому відсутні підстави для сплати страхових сум на користь ОСОБА_1 
06 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження                       в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Суди встановили, що 08 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 27 920  доларів США для придбання автомобіля. Кредитні зобов'язання були забезпечені договором застави від 08 жовтня 2007 року, предметом якого є  автомобіль Mitsubishi Pajero.
Між Закритим акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (далі - ЗАТ «АСК «ІНГО Україна»), правонаступником якого є ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», та ОСОБА_1 08 жовтня 2007 року укладено договір страхування засобів наземного транспорту, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль Mitsubishi Pajero, який належить на праві власності ОСОБА_2, строк дії договору - до 07 жовтня 2008 року.
02 січня 2008 року сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль Mitsubishi Pajero зазнав механічних пошкоджень.
04 січня 2008 року ОСОБА_1 повідомила ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» про настання страхового випадку та 23 травня 2008 року подала пакет необхідних документів для здійснення страхової виплати. 
Листом від 12 серпня 2008 року страховик відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування. 
Встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», третя особа - ПАТ «Кредитпромбанк», про визнання неправомірною відмови у виплаті страхового відшкодування, визнання частково недійсним договору страхування, стягнення на користь банка заборгованості за договором страхування.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2012 року визнано неправомірною відмову ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» у виплаті страхового відшкодування за договором страхування від 08 жовтня                2007 року. Стягнуто з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь                                  ПАТ «Кредитпромбанк» страхове відшкодування у розмірі 122 620,92 грн.  Стягнуто з ПАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 12 262 грн пені, 45 995,96 грн інфляційних втрат, 13 585,73 грн - 3 % річних. У задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним договору страхування  від 08 жовтня 2007 року відмовлено. 
Як вбачається з рішення апеляційного суду, підставою для відмови у стягненні страхового відшкодування стало неможливість задоволення позову в обраний ОСОБА_1 спосіб, а ПАТ «Кредитпромбанк» самостійних позовних вимог до страховика не заявляв.
Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області                 від 13 грудня 2012 року рішення Бабушкінського районного суду                        м. Дніпропетровська від 31 липня 2012 року скасовано в частині стягнення на користь банку страхового відшкодування та на користь ОСОБА_1 пені, інфляційних втрат, 3 % річних, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Також рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня         2012 року встановлено, що відмова ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» у виплаті страхового відшкодування за договором страхування від 08 жовтня               2007 року є неправомірною.
01 березня 2013 року представник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Кредитпромбанк» із заявою, в якій повідомив, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, визнано неправомірною відмову страховика у виплаті страхового відшкодування, проте у задоволенні решти позовних вимог про стягнення страхових сум на користь банка відмовлено, оскільки він самостійно не заявляв такі вимоги у судовому порядку.            Також заявник просив ПАТ «Кредитпромбанк» звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», оскільки страхова сума співмірна з розміром кредитної заборгованості, або надати відповідні повноваження ОСОБА_2, ОСОБА_1 на стягнення на користь банка зазначених грошових коштів. 
19 березня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали до                                 ПАТ «Кредитпромбанк» заяву, в якій просили повідомити про розгляд їхніх заяв від 27 грудня 2012 року та від 01 березня 2013 року щодо вирішення питання про звернення до страховика про виплату страхового відшкодування.
Відповіді на вказані звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не отримали.
Заочним рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2012 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 061,08 доларів США. 
Постановою державного виконавця Бабушкінського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції               від 15 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення солідарно з ОСОБА_2                    та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 061,08 доларів США.
У липні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просили, зокрема, зобов'язати ПАТ «Кредитпромбанк» надати страхувальнику ОСОБА_1 письмову згоду на одержання нею страхового відшкодування за договором з страхування засобів наземного транспорту від 08 жовтня 2007 року або одержати ПАТ «Кредитпромбанк» це страхове відшкодування з метою (в рахунок) погашення заборгованості за кредитним договором від 08 жовтня 2007 року.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 травня  2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобов'язання вичини дії (надання згоди ОСОБА_1 на одержання страхового відшкодування або одержання ПАТ «Кредитпромбанк» страхового відшкодування) відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 травня  2014 року.
19 серпня 2014 року ОСОБА_1 знову звернулася із заявою до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» щодо страхової виплати за договором страхування                    від 08 жовтня 2007 року. 
Відповідач листом від 09 жовтня 2014 року відмовив у страховій виплаті у зв'язку з відсутністю у ОСОБА_1 підстав для отримання страхових виплат. Зазначено, що ПАТ «Кредитпромбанк» має право на виплату страхового відшкодування та вправі звернутися з відповідною вимогою до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна».
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до пункту 1 договору страхування об'єктом страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом. 
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Сторони у договорі страхування погодили, що вигодонабувачем за цим правочином є ПАТ «Кредитпромбанк». 
Пунктом 8.1 договору страхування визначено, що при виникненні страхового випадку страхувальник чи його представник повинні: негайно в межах населеного пункту та не пізніше 6-ти годин за його межами сповістити про це спеціалізовану службу/страховика; викликати відповідні органи (ДАІ, міліцію, пожежну охорону та ін.), а на території інших країн - відповідні їм служби; письмово оформити заяву про страховий випадок не пізніше 15-ти робочих днів з моменту його настання; пред'явити пошкоджений засіб транспорту представнику страховика для огляду та погодження з ним подальших дій з урегулювання претензії. 
Встановлено, що позивач належним чином виконав умови договору страхування та пред'явив всі необхідні документи.
Згідно з пунктом 8.2 договору страхування після одержання всіх необхідних документів, рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у термін до 15 робочих днів. Виплата страхувальнику страхового відшкодування здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту прийняття страховиком рішення про виплату та з письмової згоди вигодонабувача.
У передбачений договором строк ПАТ «Кредитпромбанк», як вигодонабувач, не звернулося за страховою виплатою. 
При цьому Верховний Суд враховує, що на підставі зазначеного договору страхування на вимогу кредитної установи було застраховано ризики неповернення позичальником отриманого кредиту на випадок настання одного із страхових випадків.
Натомість у порядку пункту 8.2 договору страхування звернувся із відповідною заявою про страхову виплату та мав право на її отримання.
Згідно з частиною першою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.
Можливість укладення страхових договорів на користь третіх осіб передбачена у статті 985 ЦК України, згідно із якою страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про страхування» страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування. 
При цьому згідно з частиною другою статті 636 ЦК України виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.
Згідно з частиною четвертою статті 636 ЦК України якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
Верховним Судом враховано, що ПАТ «Кредитпромбанк» та його правонаступник ПАТ «Дельта Банк», як третя особа за договором страхування, не виконали свого обов'язку щодо звернення до суду з вимогою до страховика про стягнення страхового відшкодування, що, з врахуванням специфіки та правової природи договірних зв'язків між учасниками кредитних правовідносин, страховиком (враховуючи, що надання кредиту позичальнику обумовлено банком обов'язковим укладенням договору його особистого страхування з певним визначеним кредитною установою страховиком), фактично свідчить про те, що вигодонабувач (банк) відмовився від реалізації належного йому права на шкоду правам та законним інтересам позивача у цій справі.
Отже, за умови встановлення відсутності реалізації банком як вигодонабувачем права на отримання страхової виплати, з урахуванням умов договору страхування та норм матеріального права суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість звернення до страховика за отриманням відповідних коштів ОСОБА_1
За наведених обставин відмова ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» у здійсненні  ОСОБА_1 страхової виплати порушує умови договору страхування               від 08 жовтня 2007 року та призводить до порушення прав позивача на отримання страхової виплати.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 122 620,92 грн.
Апеляційний суд всупереч нормам процесуального права помилково залишив поза увагою встановлені судом першої інстанції обставини, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, а тому помилково скасував рішення місцевого суду в частині стягнення страхового відшкодування.
Разом з тим, не можна погодитися з висновками судів про відсутність правових підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних.
Згідно з пунктом 7.5 договору страхування відповідальність сторін за невиконання умов договору регулюється умовами договору та діючим законодавством України. Страховик несе відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за кожен день прострочення, але не більше 10 % від суми боргу.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Оскільки ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» ухилилося від здійснення страхових виплат за пошкоджений автомобіль, чим порушило умови договору страхування, страхове відшкодування не сплатило, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 12 262,09 грн та 3 % річних від суми заборгованості - 23 281,17 грн підлягають задоволенню.
Встановлено, що індекс інфляції за період з вересня 2008 року по жовтень 2014 року складав 162,64 %. Отже позивач має право на стягнення інфляційних втрат у розмірі 76 822 грн.
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми страхового відшкодування ухвалене з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому рішення місцевого суду в цій частині на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.
Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення                         у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних, це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення, тому рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вказаних вимог частково.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, тому судові витрати за розгляд справи покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Ураховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача необхідно стягнути в дохід держави 1123,65 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1348,38 грн судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 402, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд           у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області        від 13 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», треті особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 пеню                   у розмірі 12 262,09 грн, 3 % річних - 23 281,17 грн та інфляційні втрати - 76 822 грн.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», треті особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про стягнення інфляційних втрат відмовити.
Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня                     2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування скасувати, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року в цій частині залишити в силі.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» в дохід держави 1123,65 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1348,38 грн судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    В. С. Висоцька
Судді                                                                                                  А. О. Лесько
В. В.Пророк
В. М.Сімоненко 
І. М.Фаловська