ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/23235/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Пількова К.М. і Сухового В.Г.,
за участю помічника судді Лазарєвої О.С. (за дорученням головуючого судді),

учасники справи:
позивач -  товариство з обмеженою відповідальністю  "Фабрика морозива хладопром" (далі - ТОВ "Фабрика морозива хладопром"),
представник позивача - Лузан О.С.(відповідно до статуту),
відповідач-1 - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (далі - Міністерство),
представник відповідача-1 - не з'яв., 
відповідач-2 - публічне акціонерне товариство "Полтавахолод" (далі - ПАТ "Полтавахолод"),
представник відповідача-2 - не з'яв.,
третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Крок-Техно-Сервіс" (далі - ТОВ "Крок-Техно-Сервіс"), 
представник третьої особи - Пололяк В.Г. - адвокат (посвідчення від 19.04.2007                № 3305/10),

розглянув касаційну скаргу ТОВ "Крок-Техно-Сервіс"
на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.04.2018
(суддя Чебикіна С.О.) та 
постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 
(головуючий - суддя Пантелієнко В.О., судді: Доманська М.Л. і Верховець А.А.)
у справі № 910/23235/17
за позовом ТОВ "Фабрика морозива хладопром"
до  Міністерства; 
ПАТ "Полтавахолод"
про визнання недійсним свідоцтва та зобов'язання вчинити дії, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 - ТОВ "Крок-Техно-Сервіс".

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідачів про: визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг "Полтавське" від 15.07.2003 № 33409 з дати подання заявки від 26.06.2001 №2001063960; зобов'язання     Міністерства внести відомості про визнання повністю недійсним вказаного свідоцтва     до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та  повідомити про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.04.2018, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі до суду касаційної інстанції ТОВ "Крок-Техно-Сервіс" просить: скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 23.04.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ "Крок-Техно-Сервіс" про розподіл судових витрат від 23.04.2018; ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ "Крок-Техно-Сервіс" про розподіл судових витрат задовольнити. Скаргу мотивовано тим, що: норми процесуального права відносять проведення експертиз (у тому числі на замовлення учасника справи) до витрат, пов'язаних з розглядом справи; суди попередніх інстанцій на порушення вимог статей 123, 127 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не віднесли витрати ТОВ "Крок-Техно-Сервіс" до судових витрат та не застосували норму частини тринадцятої статті 129 ГПК України щодо розподілу судових витрат на користь третьої особи у разі відмови від позову та закриття провадження у справі; суди попередніх інстанцій не надали оцінки припису частини дев'ятої статті 129 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Фабрика морозива хладопром": зазначає, що оскаржувані судові рішення прийняті з дотриманням всіх процесуальних норм ГПК України, доводи касаційної скарги вважає необґрунтованими, незаконними та невмотивованими; просить ухвалу господарського суду міста Києва від 23.04.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Постановляючи ухвалу від 23.04.2018, суд першої інстанції виходив з такого.

19.04.2018  ТОВ "Фабрика морозива хладопром" подано заяву про відмову від позову.

23.04.2018 ТОВ "Крок-Техно-Сервіс" подано заяву про розподіл судових витрат, в якій третя особа просила у зв'язку з відмовою позивача від позову стягнути з позивача на її користь понесені нею судові витрати, а саме витрати на проведення експертизи, проведеної на замовлення ТОВ "Крок-Техно-Сервіс", та витрати на проїзд представника третьої особи з м. Полтави до м. Києва.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ "Крок-Техно-Сервіс", суд першої інстанції, виходив з того, що вказані в заяві витрати не є судовими витратами, а також з того, що відповідно до статті 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову право на відшкодування судових витрат передбачено лише відповідачу у справі.

Судом першої інстанції прийнято заяву ТОВ "Фабрика морозива хладопром" про відмову від позову, а провадження у справі відповідно до вимог пункту 4     частини першої  статті 231 ГПК України закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову.

Судом апеляційної інстанції додатково зазначено таке.

ТОВ "Крок-Техно-Сервіс" подано заяву від 19.02.2018, в якій останнє просило залучити його до участі в розгляді справи як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні ПАТ "Полтавахолод".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.02.2018 залучено ТОВ "Крок-Техно-Сервіс" до участі у справі як третю особу на стороні ПАТ "Полтавахолод".

Оскільки ТОВ "Крок Техно-Сервіс" було залучено до розгляду справи за його ініціативою, то місцевий суд обґрунтовано відмовив у стягненні з позивача судових витрат на користь третьої особи; суд першої інстанції законно і обґрунтовано прийняв заяву ТОВ "Фабрика морозива хладопром" про відмову від позову та закрив провадження у справі.

Причиною подання касаційної скарги стала незгода ТОВ "Крок Техно-Сервіс" з відмовою у задоволенні його заяви про розподіл судових витрат.
Відповідно до частини третьої статті 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Згідно з частинами першою та третьої статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною першою статті 191 ГПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Оскільки: ТОВ "Крок Техно-Сервіс" було подано заяву про залучення його як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; відповідно до статті 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову право на відшкодування судових витрат передбачено лише відповідачу у справі; позивач має право відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, - то суди попередніх інстанцій закрили провадження у даній справі на підставі пункту 4     частини першої  статті 231 ГПК України та відмовили ТОВ "Крок Техно-Сервіс" у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат.
У судів попередніх інстанцій були відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах приписів частини тринадцятої статті 129 ГПК України, на яку посилається скаржник оскільки дана справа по суті не розглядалася та спір у ній не вирішувався, а тому й неможливо було дійти однозначного висновку про те, заперечувало чи підтримувало ТОВ "Крок Техно-Сервіс" заявлені у справі позовні вимоги та, в залежності від цього, розподілити судові витрати названого товариства.
Що ж до посилання скаржника на ненадання оцінки припису частини дев'ятої статті 129 ГПК України, відповідно до якої у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, то суд зазначає таке. 
Оскільки судами попередніх інстанцій не встановлено відповідних обставин, а суд касаційної інстанції в силу частини другої статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду, то у суду касаційної інстанції відсутні підстави для застосування наведеної норми ГПК України у даній справі.
Хоча суди попередніх інстанцій й помилково віднесли витрати ТОВ "Крок Техно-Сервіс" до таких, що не є судовими, однак це не вплинуло на правильність підсумків розгляду судами  заяви ТОВ "Крок Техно-Сервіс" про розподіл судових витрат, а тому й не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
З урахуванням наведеного Касаційний господарський суд хоча й залишає оскаржувані судові рішення без змін, але з мотивів, наведених у даній постанові Касаційного господарського суду. 

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Техно-Сервіс" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 23.04.2018 та  постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 у справі №  910/23235/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                       В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                         К. Пільков

Суддя                                                                                                                        В. Суховий