ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/20201/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ткаченко Н.Г. - (головуючого), Білоуса В.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Гаращенко Т.М.
          
за участю представників : ПАТ  "Державний ощадний банк України" -адвоката Коцюби О.В., адвоката Соковця А.О., ПАТ  "ТММ-Енергобуд"  - Ляшка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018
у справі № 910/20201/17 в частині зміни мотивувальної   частини
за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк"
до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "ТММ-Енергобуд",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер прем'єр",
про визнання зобов'язання припиненим,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017  ПАТ "Перший український міжнародний банк" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до ПАТ "Державний ощадний банк України" щодо визнання припиненими зобов'язань ПАТ "ТММ-Енергобуд" перед   ПАТ "Державний ощадний банк України"  за генеральним кредитним договором від 30.07.2009 №289/31/6, за договором кредитної лінії від 30.07.2009 №289/31/6-1, за договором кредитної лінії від 27.08.2009 №289/31/6-6, за договором кредитної лінії від 29.09.2010 №386/31/6 та за договором про надання банківської гарантії від 30.07.2009 №387/31/6-1 .

Позов мотивовано тим, що ПАТ "Державний ощадний банк України", як іпотекодержатель  від свого імені, реалізував предмета іпотеки на користь ТОВ "Інтер прем'єр", на підставі іпотечного договору № 825/31/6-3, укладеного в забезпечення виконання зобов'язань за спірними кредитними договорами,  який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя   шляхом позасудового врегулювання (п.7.4), отже після завершення позасудового врегулювання подальші вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними, тому позивач просить визнати  припиненими зобов'язання за спірними кредитними  договорами між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ПАТ "ТММ-Енергобуд".

При цьому, ПАТ "Перший український міжнародний банк" заявляючи дані позовні вимоги посилався на порушення його прав, так як він є кредитором у справі про банкрутство ПАТ "ТММ-Енергобуд" , а також і ПАТ "Державний ощадний банк України" заявлено грошові вимоги до боржника - ПАТ "ТММ-Енергобуд", що передбачає право ПАТ "Державний ощадний банк України"   на задоволення заборгованості за рахунок майна боржника  у процедурах передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом",  що,  на думку позивача,   порушує  його права та інтереси , оскільки вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України"   до боржника є неправомірними. 

Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.12.2017 у справі № 910/20201/17  (суддя Лиськов М.О.)  у задоволенні позову відмовлено. 

Постановою  Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 у справі № 910/20201/17 (судді: Сотнікова С.В., Доманська М.Л., Верховець А.А.) рішення  Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 залишено без змін. 

Не погоджуючись з прийнятою  постановою апеляційного суду, ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 у справі                                      № 910/20201/17 змінити, виключивши з мотивувальної частини постанови апеляційного суду посилання на те, що ПАТ "Державний ощадний банк України" реалізувало своє право на продаж предмету іпотеки шляхом позасудового врегулювання та  посилання на те,  щодо припинення зобов'язань іпотекодавця- ПАТ "ТММ-Енергобуд", перед іпотекодержателем - ПАТ "Державний ощадний банк України"  в повному обсязі, з підстав викладених у касаційній скарзі.

У відзиві ПАТ "ТММ-Енергобуд" просить оскаржувану постанову апеляційного господарського суду залишити без змін, як таку, що прийнята з урахуванням всіх обставин справи та вимог чинного законодавства.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями Касаційного господарського суду від 25.04.2018 для розгляду справи за касаційною скаргою ПАТ "Державний ощадний банк України"   визначено колегію суддів у складі: Ткаченко Н.Г. - головуючого (доповідача), Жукова С.В., Білоуса В.В.  та ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.06.2018 відкрито касаційне провадження і розгляд справи призначено на 01.08.2018 о  10 год. 30 хв. 

В судовому засідання 01.08.2018 було оголошено перерву на 09.08.2018 на 10:30 год.  

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому  задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову  ПАТ "Перший український міжнародний банк" суд першої інстанції виходив з того, що укладання відповідачем договорів купівлі - продажу предметів іпотеки на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2016 по справі №910/7367/16, відбувалось у відповідності норм чинного законодавства та у судовий спосіб, що повністю спростовує твердження позивача про застосування позасудового способу стягнення на предмет іпотеки.
При цьому, суд дійшов висновку про те, що діями відповідача жодним чином не порушені охоронювані законом права та інтереси позивача.
Таким чином, враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами у контексті вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, в саме чому полягає наявність порушеного його права існуванням правовідносин сторін за генеральним кредитним договором №289/31/6 від 30.07.2009, в рамках якого були укладені: договір кредитної лінії №289/31/6-1 від 30.07.2009; договір кредитної лінії №289/31/6-6 від 27.08.2009; договір кредитної лінії №386/31/6 від 23.09.2010; договір про надання банківської гарантії №387/31/6-1 від 30.07.2010, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позовні вимоги про визнання зобов'язання Третьої особи-1, Приватного акціонерного товариства "ТММ-ЕНЕРГОБУД" за Генеральним кредитним договором №289/31/6 від 30.07.2009, Договором кредитної лінії №289/31/6-1 від 30.07.2009, Договором кредитної лінії №289/31/6-6 від 27.08.2009, Договором кредитної лінії №386/31/6 від 29.09.2010, Договором про надання банківської гарантії №387/31/6-1 від 30.07.2009 перед відповідачем, Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", такими, що припинено, є не обґрунтованими. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що  відповідач реалізував свої права по продажу заставного майна на підставі рішення господарського суду м. Києва від 23.09.2016 по справі № 910/7367/16 і укладання відповідачем договорів купівлі - продажу предметів іпотеки на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2016 по справі №910/7367/16, відбувалось у відповідності норм чинного законодавства та у судовий спосіб, що повністю спростовує твердження позивача про застосування позасудового способу стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний господарський суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції  щодо відсутності порушеного охоронюваного законом права та інтересу позивача та   залишаючи без змін рішення суду першої інстанції  зазначив, що судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок  про реалізацію предмету іпотеки в судовому порядку та зробив висновку, що ПАТ "Державний ощадний банк України" реалізував один із способів позасудового врегулювання спору у відповідності до ст.ст.36, 38 Закону України " Про іпотеку", при цьому наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не  змінює  правових наслідків застосування позасудового способу звернення стягнення, передбачених ч.4 ст. 36 Закону України " Про іпотеку".

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відносини відповідача та третьої особи врегульовані Генеральний кредитний договір №289/31/6 від 30.07.2009, за умовами якого ПАТ "Державний ощадний банк України" зобов'язується надати  ПАТ "ТММ-Енергобуд" (позичальник) кредитні кошти, а останній повернути у передбачені   строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом.

В рамках зазначеного генерального кредитного договору, між  банком та позичальником було укладено договори  кредитних ліній №289/31/6-1 від 30.07.2009, №289/31/6-6 від 27.08.2009 та  №386/31/6 від 23.09.2010.

Із наявних у  справі матеріалів вбачається та як встановлено судами обох інстанцій, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Генеральним кредитним договором, між ПАТ "Державний ощадний банк України"  та ПАТ "ТММ-Енергобуд" було укладено наступні договори: договір застави обладнання № 289/31/6-7 від 19.11.2009, відповідно до якого в заставу було передано виробниче обладнання (кран мостовий двобалочний КМ20/5-28 (1 шт.), кран мостовий двобалочний КМ30 (30/5+30)-28 (1 шт.), трансформаторна підстанція КТП-1 1600 кВа 6/04 кВ (1 комплект), трансформаторна підстанція КТП-2 1600 кВа 6/04 кВ (1 комплект), трансформаторна підстанція КТП-3 1600 кВа 6/04 кВ (1 комплект), трансформаторна підстанція КТП-4 400 кВа 6/04 кВ (1 комплект), ячейки високовольтні РП 6 кВ РУ-1 (генераторів) (1 комплект), ячейки високовольтні РП 6 кВ РУ-2 (мережевий) (1 комплект), ячейки високовольтні РП 6 кВ РУ-3 (трансформаторів) (1 комплект)), що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Малинівка, вул. Гетьмана Якова Острянина (надалі - Договір застави) та іпотечний договір № 825/31/6-3 від 16.06.2014, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано майнові права на будівлю адміністративно-побутового корпусу з підвалом і ганками (літ. А, А1, а, аі), загальною площею 7 235,9 кв. м, який знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт Малинівка, вул. Гетьмана Якова Острянина, 2-А; комплекс будівель і споруд перша черга вводу в експлуатацію 1-го пускового комплексу "Заводу енергетичного машинобудування", який складається з: будівлі виробничого корпусу №138 (літ. Б, Б1, б, 61, 62, 63, 64, 65, 66) загальною площею 32 090,0 кв. м, будівлі котельної (літ. Г) загальною площею 108,6 кв. м, будівлі розподільчої станції (літ. Д) загальною площею 315,6 кв. м, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Малинівка, вул. Гетьмана Якова Острянина, 2; майнові права на будівлю корпусу № 137 (літ. В), загальною площею 2979,8 кв.м, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Малинівка, вул. Гетьмана Якова Острянина, 2-Б.

Як також вбачається із матеріалів справи  19.06.2017 порушено провадження у справі № 923/436/17 про банкрутство ПАТ "ТММ-Енергобуд", введено процедуру розпорядження майном боржника, в подальшому, 21.06.2017 було оприлюднено оголошення про порушення справи   про банкрутство ПАТ "ТММ-Енергобуд".

ПАТ "Перший український міжнародний банк" та ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулись з кредиторськими вимоги до боржника у справі про банкрутство.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на час розгляду даного спору, попереднє засідання у справі  господарського суду Херсонської області № 923/436/17 

про банкрутство ПАТ "ТММ-Енергобуд" не відбулось та реєстр вимог кредиторів боржника у відповідності ст. 25 Закону України " Про відновлення платоспроможності 
боржника або визнання його банкрутом" не затверджувався , кредиторські вимоги, зокрема ПАТ "Державний ощадний банк України" не розглядались і їм не надавалась оцінка судом.

Відтак,  колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в позові ПАТ "Перший український міжнародний банк" з підстав недоведеності порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Разом з тим, з висновками судів попередніх інстанцій  повністю погодитись не можна.   

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема, припинення правовідношення. 

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України  кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. 

Суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. 

Враховуючи норми процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає   не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз'яснив Конституційний Суд України у своїм рішенням від 01.12.2004   № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст. 

У вказаному рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

При цьому, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України. 

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. 

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. 

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, при цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Разом з тим, розглядаючи спір та встановивши відсутність порушеного права позивача, суд першої інстанції, в порушення вимог закону, надав оцінку предмету позову та розглянув  по суті  позовні вимоги щодо  визнання зобов"язань ПАТ "ТММ-Енергобуд"  перед ПАТ "Державний ощадний банк України" припиненими.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний господарський суд на зазначенні вище порушення вимог закону судом першої інстанції уваги не звернув , не надав їм ніякої оцінки  та припустився також порушення процесуального права     надавши  правову  оцінку діям відповідача - ПАТ "Державний ощадний банк України" щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, та зробив висновок,  що банк, як іпотекодержатель, скористався своїм правом, передбаченим іпотечним договором   № 825/31/6-3від 16.06.2014, який містить відповідне застереження, обравши саме позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відтак,  суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що Київський апеляційний господарський суд, в порушення вимог ст. 269 ГПК України, не здійснив належний апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції. 

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

Згідно ч. 4 ст. 300 ГПК України  передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 у справі № 910/20201/17 не можна визнати як таку, що відповідає  фактичним обставинам справи та вимогам закону і вона підлягає  скасуванню,                           а справа  направленню на новий апеляційний розгляд до Київського апеляційного господарського суду. 

Під час нового апеляційного розгляду справи, суду належить врахувати викладене та здійснити апеляційний перегляд  рішення господарського суду м. Києва від 06.12.2017 у відповідності до вимог ст. 269 ГПК України.

Оскільки Касаційний господарський суд дійшов висновку, що постанова апеляційного суду справі № 910/20201/17 підлягає  скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд, то розподіл судових витрат, відповідно до ст.129 ГПК України  (редакції, чинній після 15.12.2017 ) судом не здійснюється. 
      
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ : 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задовольнити частково.

Постанову  Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 у справі                    № 910/20201/17  скасувати. 

Справу № 910/20201/17 направити на новий апеляційний розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий, суддя -                                                                                  Ткаченко Н.Г.                                                             
Судді-  Білоус В.В
                                                                                                                   Жуков С.В.