П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
         
4 жовтня 2018 року
м. Київ
 
Справа № 800/304/17 
Провадження № 11-458сап18
 
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В. С.,
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкінкої І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю: 
секретаря судового засідання - Ключник А. Ю.,
представника позивача - ОСОБА_3, 
представника Президента України - Гуцала Д. С.,
представника Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС) - Таркаєвої О. С.,  
представника Вищої ради правосуддя(далі - ВРП) - Русакової І. Л.,
розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_7 до Президента України - Порошенка Петра Олексійовича, ВККС, ВРП про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 березня 2018 року (у складі колегії суддів Мороз Л. Л., Берназюка Я. О., Бучик А. Ю., Гімона М. М., Гриціва М. І.), 

УСТАНОВИЛА:
У липні 2017 року ОСОБА_7 звернулася до Вищого адміністративного суду України з позовом про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є кандидатом на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду та процедуру добору на посаду судді пройшла у 2012 році. Рішенням ВККС від 19 серпня 2015 року отримала рекомендацію про призначення на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду. Рішенням Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) від 26 травня 2016 року № 1014/0/15-16 внесено подання Президентові України про її призначення на посаду судді.
Проте 30 вересня 2016 року набув чинності Закон України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), яким змінено підхід до формування суддівського корпусу. Відповідно до абзацу другого пункту 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого матеріали та подання ВРЮ про призначення суддів строком на п'ять років, не розглянуті до дня набрання чинності цим Законом, повертаються до ВРП (яка є правонаступником ВРЮ) для вирішення питання про призначення суддів на посади відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.
У зв'язку з наведеним подання щодо неї Адміністрацією Президента України було повернуто до ВРЮ, а в подальшому - до ВККС.
Вважаючи, що Президент України допустив зволікання щодо невидання указу про призначення її строком на п'ять років на посаду судді вперше, позивачка просить:
- визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо непризначення ОСОБА_7 на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду;
- зобов'язати ВККС направити до ВРП рекомендацію та матеріали про її призначення на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду;
- зобов'язати ВРП внести відповідне подання про її призначення на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду відповідно до Конституції України з урахуванням змін, внесених Законом України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII);
- зобов'язати Президента України видати указ про призначення ОСОБА_7 на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду;
- стягнути з відповідачів 150 тис. грн моральної шкоди.
У жовтні 2017 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 подав клопотання про поновлення процесуального строку для звернення до суду, поважність пропуску цього строку обґрунтовував тим, що предметом оскарження є певна бездіяльність Президента України щодо невиконання обов'язків стосовно підписання документів. Вказує, що поважність причин пропуску процесуальних строків - це сукупність об'єктивних обставин, які вплинули на фактичне звернення до суду із позовом, а саме: перебування позивача у декретній відпустці по догляду за двома малолітніми дітьми; виховання однієї дитини, яка має інвалідність та потребує постійного догляду і певних матеріальних витрат; намагання в досудовому порядку врегулювати спір шляхом постійного звернення до органів державної влади, в компетенції яких було прийняття чи неприйняття відповідного рішення. 
31 січня 2018 року представником Президента України подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі статей 123, 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). На обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначив про подання ОСОБА_7 цього позову з пропуском місячного строку, оскільки про можливе порушення своїх прав позивач мав дізнатись із набуттям чинності Законом №1401-VІІІ та Законом № 1402-VІІІ.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 19 березня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_7 залишив без розгляду з підстави пропуску місячного строку звернення до суду.
Не погодившись із рішенням суду, представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування зазначеної вище ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що суд у повному обсязі не встановив усі істотні обставини справи. На обґрунтування скарги посилається на те, що ОСОБА_7 шляхом постійного звернення до органів державної влади, в компетенції яких було прийняття чи неприйняття відповідного рішення, намагалася в досудовому порядку врегулювати спір. ОСОБА_7 вчиняла всі необхідні дії, які свідчать про бажання реалізації своїх процесуальних прав з метою їх захисту. Крім того, адвокат ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_7 перебувала у декретній відпустці по догляду за двома малолітніми дітьми; виховує одну дитину, яка має інвалідність та потребує постійного догляду та певних матеріальних витрат. До того ж ОСОБА_7 9 лютого 2017 року зверталася до Вищого адміністративного суду України з позовом до Президента України та ВРП про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди (справа № 800/56/17), проте ухвалою від 13 лютого 2017 року її позовну заяву було залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору із зазначенням строку на усунення недоліків, а ухвалою від 17 квітня 2017 року позовну заяву було повернуто позивачу, оскільки вона не усунула недоліки.
У відзивах на апеляційну скаргу представники Президента України, ВККС та ВРП заперечують проти її задоволення, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції представники позивача, Президента України, ВККС та ВРПпідтрималивідповідноапеляційну скаргу та відзиви на неї, надали пояснення, аналогічні наведеним у зазначених процесуальних документах доводам. 
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та аргументи відзивів представників Президента України, ВККС та ВРП, заслухавши представників позивача та відповідачів, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення та дійшла висновку про обґрунтованість наведених в апеляційній скарзі доводів з огляду на таке.
Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалі справи, 2 червня 2016 року Верховною Радою України було прийнято Закон № 1402-VІІІ, який згідно з пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності з дня набрання чинності Законом № 1401-VІІІ (крім пунктів 39 та 48 цього розділу, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону), тобто з 30 вересня 2016 року.
Положеннями Закону № 1402-VІІІ на виконання норм Конституції України (зі змінами, внесеними Законом № 1401-VІІІ змінено підхід до формування суддівського корпусу.
Пунктом 29 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що кандидати на посаду судді, які були зараховані до резерву на заміщення вакантних посад суддів та включені до рейтингового списку, у разі якщо закінчення трирічного строку припало на період одного року до набрання чинності цим Законом, а також кандидати, щодо яких на день набрання чинності цим Законом внесені рекомендації ВККС, але яких не призначено на посаду судді, мають право взяти участь у доборі на посаду судді у порядку, встановленому цим Законом, без складання відбіркового іспиту та проходження спеціальної підготовки. Такі кандидати повторно складають кваліфікаційний іспит та беруть участь у конкурсі на зайняття посади судді відповідно до результатів такого іспиту.
Закон № 1402-VІІІ офіційно оприлюднено - опубліковано 16 липня 2016 року у газеті «Голос України» № 132-133, 26 липня 2016 року - в «Офіційному віснику України» № 56, а 31 серпня 2016 року - в газеті «Урядовий кур'єр» № 162.
5 січня 2017 року набув чинності Закон України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя».
Абзацами першим, четвертим та п'ятим пункту 13 Прикінцевих та перехідних положеньвказаного Закону встановлено, що:
- матеріали та подання ВРЮ про призначення на посади суддів вперше, не розглянуті до дня набрання чинності Законом № 1401-VІІІ, передаються до ВРП для вирішення питання про призначення відповідних суддів (внесення відповідних подань);
- кандидати на посаду судді, матеріали щодо яких передані до ВРП згідно з абзацом першим цього пункту і які не пізніше ніж на шістдесятий день з дня набрання чинності Законом № 1402-VIII відповідають вимогам для призначення на посаду судді відповідно до Конституції України та Закону № 1402-VIII, повторно складають кваліфікаційний іспит, проходять спеціальну перевірку та беруть участь у конкурсі на зайняття посади судді;
- для проведення спеціальної перевірки, кваліфікаційного іспиту та конкурсу на зайняття посади судді ВРП передає відповідні матеріали ВККС.
Листом від 10 січня 2017 року № 12-90/62 Адміністрація Президента України повідомила позивача про те, що матеріали про призначення ОСОБА_7 на посаду судді 25 жовтня 2016 року повернуто до ВРЮ.
Із цим позовом позивач звернулася до суду 25 липня 2017 року, тобто більше ніж через 6 місяців з дня надання Адміністрацією Президента України відомостей про повернення матеріалів щодо її призначення на посаду судді до ВРЮ.
Залишаючи без розгляду позовні вимоги ОСОБА_7, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив із того, що позовну заяву подано після закінчення строку, встановленого КАС, а з матеріалів справи не вбачається підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.
Велика Палата Верховного Суду не погоджується з цими висновками суду першої інстанції з огляду на таке. 
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 17 частини першої статті 4 цього Кодексу встановлено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
За частиною першою, абзацом першим частини другої, частиною третьою статті 99 КАС (у редакції, чинній на час подання позовної заяви) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. 
Згідно з частиною першою статті 100 КАС (у редакції, чинній на час подання позовної заяви) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Наведене узгоджується й з положеннями статей 122, 123 чинного КАС. 
До того ж, у рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».
Оскільки, як зазначив суд першої інстанції, цей спір виник з приводу прийняття на публічну службу, до спірних відносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до адміністративного суду.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За таких обставин Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що з урахуванням повідомлення позивача Адміністрацією Президента  України (листом від 10 січня 2017 року) про повернення матеріалів до ВРЮ, позивачем пропущений місячний строк звернення до адміністративного суду з позовом, який подано 25 липня 2017 року. 
Проте Велика Палата Верховного Суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 травня 2016 року ВРЮ рішенням № 1014/1/15-16 внесла подання Президентові України про призначення ОСОБА_7 на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду строком на п'ять років, проте у зв'язку з набранням чинності 30 вересня 2016 року Законом № 1402-VIII подання щодо неї Адміністрацією Президента України було повернуто до ВРЮ, а в подальшому - до ВККС.
На запит ОСОБА_7 від 27 грудня 2016 року Адміністрація Президента листом від 10 січня 2017 року № 12-09/62 повідомила їй, що всі документи були направлені до ВРЮ.
Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_7 9 лютого 2017 року звернулася до Вищого адміністративного суду України з позовною заявою до  Президента України, ВРП про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, проте ухвалою судді від 13 лютого 2017 року її позовну заяву було залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору та встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків (справа № 800/56/17). 
На виконання вимог ухвали суду позивач надала клопотання про звільнення її від сплати судового збору, яке обґрунтувала перебуванням у декретній відпустці по догляду за двома дітьми (двійня), одна з яких є дитиною-інвалідом. До клопотання надала копії довідки управління праці та соціального захисту населення Деснянської у м. Чернігові ради, довідки про склад сім'ї Чернігівської міської ради, свідоцтва про народження дітей та висновку ЦЛКК дитячої поліклініки № 1 Чернігівської міської ради. Однак суд не задовольнив клопотання ОСОБА_7 про звільнення її від сплати судового збору і ухвалою від 17 квітня 2017 року повернув позовну заяву позивачу.
23 лютого 2017 року ВРП ухвалила рішення № 320/0/15-17, відповідно до якого передала ВККС нерозглянуті до дня набрання чинності Законом № 1402-VIII відповідні матеріали про призначення на посади суддів вперше, у тому числі і щодо ОСОБА_7 
Отримавши ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та повернення позовної заяви, ОСОБА_7 повторно реалізувала своє право на звернення до суду та звернулася із зазначеним позовом.
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає, що ОСОБА_7 вчиняла всі необхідні дії, які свідчать про бажання реалізації її процесуальних прав з метою їх захисту та найскорішого вирішення справи щодо її спору. 
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції неправомірно залишив поза увагою посилання позивача на обставини, які, на її думку, підтверджують поважність причин звернення до суду з пропущенням встановленого законом строку, а саме: не визнав переконливими і такими, що ґрунтуються на доказах, посилання позивача про перебування її у декретній відпустці по догляду за двома дітьми (двійня), одна з яких є дитиною-інвалідом, а також намагання врегулювати спір у досудовому порядку. Також суд  не надав оцінку доказам, що ОСОБА_7 зверталася до суду з позовом у межах процесуального строку, встановленого КАС.
Отже, з огляду на встановлені у цій справі фактичні обставини, описані вище, зважаючи на їх зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що зазначені ОСОБА_7 причини пропуску місячного строку звернення до суду не містять підстав для визнання їх поважними.
Твердження і міркування представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_3 в апеляційній скарзі є поважною причиною для поновлення строку та спростовують висновки ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 березня 2018 року. 
За пунктом 4 частини першої статті 320 КАС підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, ухвалюючи рішення про залишення позову ОСОБА_7 без розгляду, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду порушив норми процесуального права, залишивши без розгляду позов ОСОБА_7 з підстави пропуску місячного строку звернення до суду.
За таких обставин ухвала Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 березня 2018 року підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 243, 250, 266, 294, 315, 320, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1.   Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_3 задовольнити.
2.   Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 березня 2018 року скасувати.
3.   Адміністративну справу за позовом ОСОБА_7 до Президента України - Порошенка ПетраОлексійовича, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. С. Князєв
Суддя-доповідач | | О. Б. Прокопенко |
Судді:                                            Н. О. Антонюк | Л. І. Рогач |
С. В. Бакуліна                                                        Д. А. Гудима | І. В. Саприкіна                                          О. М. Ситнік |
О. С. Золотніков | О. С. Ткачук |
О. Р. Кібенко | В. Ю. Уркевич |
Л. М. Лобойко | О. Г. Яновська |
Н. П. Лященко | |