ПОСТАНОВА
Іменем України

04 вересня 2018 року 
Київ
справа №813/4988/13-а
касаційне провадження №К/9901/4787/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу  Львівської митниці ДФС на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2013 (суддя Ланкевич А.З.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 (головуючий суддя - Кушнерик М.П., судді: Мікула О.І., Курилець А.Р.) у справі №813/4988/13-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, третя особа: Асоціація міжнародних перевізників України, про визнання дій протиправними, 
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Львівської митниці ДФС (правонаступник Львівської митниці Міндоходів), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо вимоги сплатити грошові кошти в сумі 116511,5грн., викладеної у претензії від 04.01.2013 №15/45-291, винесеної стосовно позивача.
Львівський окружний адміністративний суд постановою від 28.10.2013 позовні вимоги задовольнив.
Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 17.12.2014 залишив постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2013 без змін. 
Львівська митниця ДФС звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: частини першої статті 483 Митного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, частини другої статті 162, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи судами попередніх інстанцій).
Зокрема, вказує на те, що оспорювана у справі претензія не є актом індивідуальної дії, на підставі якої у позивача виникають певні обов'язки.
Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вчинення судом процесуальної дії) за клопотанням відповідача у справі проведено заміну Львівської митниці Міндоходів її правонаступником Львівською митницею ДФС. 
Переглядаючи оскаржені судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у травні 2012 року здійснював перевезення комерційних товарів з Республіки Польща до Республіки Молдова через митну територію України автомобільним транспортом з використанням книжки міжнародних дорожніх перевезень (МДП) JX67918408 в митному режимі прохідного транзиту, де пункт ввезення (пропуску) на митну територію України - Львівська митниця, а пункт вивезення (пропуску) - Південна митниця. 
Львівська митниця Міндоходів 04.01.2013 направила позивачу претензію №15/45-291 на підставі пункту 2 статті 11 Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року у зв'язку з встановленням факту порушення процедури МДП при перевезенні вантажу територією України з використанням книжки МДП JX67918408 (недоставляння товару до митниці призначення).
За змістом претензії відповідач на підставі частини сьомої 7 статті 8 Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року запропонував позивачу протягом встановленого законодавством терміну з дня направлення вимоги сплатити передбачені законодавством обов'язкові платежі на загальну суму 116511,15грн. у відповідності до поданого розрахунку. Також позивача повідомлено, що у випадку несплати претензії протягом трьох місяців з дати її отримання, матеріали претензії будуть направлені до Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України.
Фактичною підставою для направлення позивачу претензії з вимогою про сплату митних зборів та платежів слугувало складення посадовими особами Львівської митниці Міндоходів протоколу від 12.07.2012 №1302/50000/12 про порушення митних правил за ознаками правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 Митного кодексу України, яке полягало у переміщенні товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю - переміщення однакових товарів під виглядом інших. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що претензія відповідача про сплату коштів породжує у позивача обов'язок виконання таких вимог шляхом сплати митних платежів безпосередньо до Державного бюджету України або задоволення зворотної вимоги Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України у регресному порядку, як солідарного боржника за вказаним зобов'язанням. Єдиним і належним доказом порушення позивачем процедури МДП є відповідна постанова суду у справі про притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.08.2012 у справі №1519/13830/2012 матеріали адміністративної справи, порушеної щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за вчинення поручення, передбаченого частиною першою статті 483 Митного кодексу України повернуто до Південної митниці для проведення додаткової перевірки протягом 1 місяця.
Надаючи оцінку спірній претензії, слід керуватися таким.
Згідно з частиною першою статті 90 Митного кодексу України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 90 Митного кодексу України митний режим транзиту застосовується до товарів, які переміщуються, зокрема, прохідним транзитом від пункту ввезення (пропуску) на митну територію України до пункту вивезення (пропуску) за межі митної території України (у тому числі в межах одного пункту пропуску через державний кордон України).
Згідно зі статтею 193 Митного кодексу України за порушення встановленого порядку переміщення товарів транзитом перевізник притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
У разі втрати або видачі без дозволу митного органу товарів, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, перевізник зобов'язаний сплатити митні платежі, встановлені законом на імпорт зазначених товарів. Порушення перевізником встановлених цим Кодексом строків доставки товарів, якщо виконано всі інші вимоги, не створює для нього зобов'язання щодо сплати митних платежів.
Перевізник звільняється від зобов'язання щодо сплати митних платежів лише у разі, якщо товари, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, було знищено або безповоротно пошкоджено внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або природних втрат за нормальних умов транспортування, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили.
Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 92 Митного кодексу України для поміщення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна, зокрема, у випадках, встановлених цим Кодексом, забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до   розділу X   цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 293 Митного кодексу України особами, на яких покладається обов'язок із сплати митних платежів, є, зокрема, у разі заявлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення до митного режиму транзиту - особа, яка надала зобов'язання щодо доставки цих товарів, транспортних засобів до митного органу призначення.
Враховуючи викладене, переміщення товарів комерційного призначення в митному режимі прохідного транзиту (з пункту ввезення на митну територію України до пункту вивезення з митної території України) передбачає покладення на перевізника обов'язку зі сплати митних платежів у разі недоставки товару, крім випадків знищення або безповоротного пошкодження внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або природних втрат за нормальних умов транспортування (лише при підтвердженні таких обставин). 
Відповідно до частини першої статті 305 Митного кодексу України у випадках, визначених цим Кодексом, виконання зобов'язань осіб, що випливають з митних процедур, забезпечуються шляхом надання митним органам забезпечення сплати митних платежів у способи, передбачені для відповідної митної процедури.
Одним із способів забезпечення сплати митних платежів є гарантування на умовах Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП) 1975 року (пункт 2 частини першої статті 306 Митного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 316 Митного кодексу України гарантування на умовах Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП) 1975 року як захід гарантування доставки товарів (крім алкогольних напоїв та тютюнових виробів), що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення застосовується за умови, що товари під час перевезення перетинають митний кордон України, а їх перевезення на всьому маршруті або на його частині здійснюється автомобільним транспортом.
Митна конвенція про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП) 1975 року, яка набрала чинності для України 11.10.1994, стосується перевезення вантажів, що здійснюється без їхнього проміжного перевантаження, в дорожніх транспортних засобах, составах транспортних засобів або контейнерах, з перетинанням одного або декількох  кордонів від митниці місця відправлення однієї з Договірних Сторін до митниці місця призначення іншої Договірної Сторони або тієї ж Договірної Сторони за умови, що деяка частина операції МДП між її початком і кінцем провадиться автомобільним транспортом (стаття 2 Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП) 1975 року).
Відповідно до статті 3 Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП) 1975 року положення цієї Конвенції застосовуються за умови, що: a) перевезення провадяться: i) у дорожніх транспортних засобах, составах транспортних засобів або контейнерах, попередньо допущених до перевезення з дотриманням умов, зазначених у главі III a); або ii) в інших дорожніх транспортних засобах, інших составах транспортних засобів або інших контейнерах у разі дотримання умов, зазначених у главі III c); b) перевезення гарантуються об'єднаннями, визнаними згідно з положеннями статті 6, і мають провадитися з застосуванням книжки МДП, що відповідає зразку, наведеному в додатку 1 до цієї Конвенції.
Відповідно до пунктів «а)» та «l)» статті 1 Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП) 1975 року:
термін «операція МДП» означає перевезення вантажу від митниці місця відправлення до митниці місця призначення з дотриманням процедури, так званої процедури МДП, встановленої у цій Конвенції; 
термін «гарантійне об'єднання» означає об'єднання, визнане митними органами Договірної Сторони гарантом для осіб, які використовують процедуру МДП.
Кабінет Міністрів України погодився із пропозицією Міністерства  транспорту і Державного митного комітету про надання повноважень Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України бути гарантом перед Міжнародною спілкою автомобільного транспорту щодо відповідальності українських та іноземних автоперевізників у зв'язку із застосуванням ними на території України книжок МДП (пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.1993 № 572 «Про заходи щодо забезпечення функціонування в країні системи міжнародних автомобільних перевезень вантажів із застосуванням книжки МДП»).
Між Державною митною службою України і Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України укладено угоду від 30.07.1999, згідно з параграфом 4 якої АсМАП несе відповідальність перед Держмитслужбою за кожну книжку МДП, яка видана МСАТ будь-якому гарантійному об'єднанню, члену МСАТ, що використовується на території України, але в сумі не більше 50000 (п'ятдесяти тис.) доларів США, або відповідної суми в національній валюті, що складається з належних платежів, які  митні органи можуть пред'явити у випадку виявлення порушень процедури МДП, допущеної перевізником при використанні книжки МДП.
Таким чином, Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України є гарантом забезпечення виконання зобов'язань особами при виконанні операцій з переміщення автомобільним транспортом товарів комерційного призначення за операціями МДП, зокрема в митному режимі прохідного транзиту митною територією України, на умовах Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року.
Як встановлено попередніми судовими інстанціями, розглядувані операції позивача з міжнародного перевезення комерційних товарів в режимі прохідного транзиту митною територією України (пункт ввезення (пропуску) на митну територію України - Львівська митниця, пункт вивезення (пропуску) - Південна митниця) є операціями МДП, гарантування яких забезпечено Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України на умовах Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року.
Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 8 Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року гарантійне об'єднання бере на себе зобов'язання сплачувати належні ввізні або вивізні мито і збори, а також будь-які відсотки за прострочення, які можуть належати відповідно до митних законів і правил країні, в якій виявлено порушення у зв'язку з операцією МДП. Гарантійне об'єднання зобов'язується сплачувати згадані вище суми в порядку солідарної відповідальності разом з особами, з яких належать ці суми. 
У тих випадках, коли законами і правилами тієї або іншої Договірної Сторони не передбачається сплата ввізних або вивізних мита і зборів, як це передбачено вище в пункті 1, гарантійне об'єднання зобов'язується на подібних умовах сплатити суму, що дорівнює сумі ввізних або вивізних мита і зборів та будь-яких відсотків за прострочення.
Згідно з частиною четвертою статті 8 Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року гарантійне об'єднання стає відповідальним стосовно компетентних органів країни, у якій розташовано митницю місця відправлення, з моменту прийняття книжки МДП цією митницею для оформлення. В наступних країнах, по території яких продовжується перевезення вантажів з дотриманням процедури МДП, ця відповідальність починається з моменту ввезення вантажу або, якщо операція МДП призупиняється відповідно до положень пунктів 1 і 2 статті 26, - з моменту прийняття книжки МДП для оформлення митницею, у якій операція МДП поновлюється.
Згідно з частиною сьомою статті 8 Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року коли настає строк платежу сум, зазначених у пунктах 1 і 2 цієї статті, компетентні органи повинні, в міру можливості, вимагати сплати цих сум у особи або осіб, з яких безпосередньо належать ці суми, до того як пред'явити позов гарантійному об'єднанню.
Відповідно до частини статті 11 Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року вимога про сплату сум, зазначених у пунктах 1 і 2 статті 8, надсилається гарантійному об'єднанню не раніше як через три місяці з дня повідомлення цього об'єднання про відмову в митному оформленні книжки, про її оформлення з застереженням або про оформлення, одержане протизаконним чи обманним шляхом, і не пізніше, як через два роки, починаючи з того ж дня. Проте, що стосується справ, переданих на розгляд суду протягом зазначеного вище дворічного терміну, вимога про сплату перепроваджується протягом одного року з дня набуття чинності судового рішення.
Системний аналіз викладених положень дає підстави для висновку про те, що виконання зобов'язань перевізника щодо доставки товарів, які переміщувалися митною територією України прохідним транзитом, до митниці призначення забезпечується гарантуванням Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України сплати митних платежів у порядку солідарної відповідальності разом з перевізником. При цьому, митні органи перед тим, як звертатися до суду з позовом до гарантійного об'єднання (Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України) щодо стягнення таких митних платежів, повинні вимагати їх сплати в добровільному порядку.
Відповідно до абзацу 7 пункту 11 Порядку реалізації положень Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП, затвердженого наказом Державної митної служби України від 21.11.2001 № 755, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2001за N 1036/6227 (далі - Порядок №755), якщо проміжною митницею, у зоні діяльності якої транспортний засіб виїжджає (вивозиться) з митної території України, виявлено, що товар згідно з поданою цій митниці книжкою МДП у митницю призначення доставлений не був, то вона проводить перевірку і в разі непідтвердження виконання умов операції МДП держатель книжки МДП притягується до відповідальності згідно із законодавством України. Матеріали перевірки направляються в проміжну митницю, яка здійснила пропуск товару на митну територію України, для повідомлення гарантійного об'єднання відповідно до правил, викладених у цьому пункті Порядку. 
Відповідно до пункту 13.1 Порядку № 755 якщо держатель книжки МДП або гарантійне об'єднання протягом трьох місяців з дня отримання ними Повідомлення про порушення не нададуть переконливих доказів належного виконання держателем книжки МДП операції МДП або такі докази будуть спростовані митним органом шляхом проведення експертиз та інших заходів, то митний орган відповідно до пункту 7 статті 8 Конвенції МДП виставляє держателю книжки МДП претензію щодо сплати передбачених законодавством сум податків та зборів (обов'язкових платежів) за недоставку товару при проведенні операції МДП (далі - претензія), до якої додаються матеріали про порушення, виявлені при виконанні ним операції МДП.
Матеріали претензії надсилаються також митним органом до Держмитслужби України для вирішення питання тимчасового позбавлення держателя книжки МДП права здійснення перевезення товару на умовах Конвенції МДП територією України.
У разі несплати претензії держателем книжки МДП протягом трьох місяців з дати її отримання митний орган надсилає матеріали претензії гарантійному об'єднанню.
Підготовка та подання гарантійному об'єднанню претензії здійснюється митним органом за кожною книжкою МДП окремо.
Згідно з пунктом 13.3 Порядку №755 сума претензії обчислюється для кожного конкретного випадку відповідно до вимог законодавства України, чинного на момент порушення митного законодавства при перевезенні товару із застосуванням книжки МДП. До цієї суми включаються податки та збори, які мали б бути сплачені при митному оформленні товару у вільне використання, а також відсоток за прострочення їх сплати.
Вищевикладені положення дають підстави для висновку про те, що складення митним органом претензії та викладення у ній вимоги сплатити митні платежі здійснюється з метою ініціювання добровільного виконання таких зобов'язань перевізником або гарантійним об'єднанням, у зв'язку з встановленням факту недоставлення у митницю призначення товарів, які переміщувалися митною територією України. Сама по собі така вимога, викладена у претензії, не породжує для осіб, щодо яких вона виставлена, жодних негативних наслідків та фактично є лише пропозицією митного органу виконати зобов'язання зі сплати митних платежів в досудовому порядку.
Таким чином, зважаючи на те, що митні платежі, обов'язок зі сплати яких виник у зв'язку з гарантуванням виконання операцій МДП на умовах Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року, підлягають стягненню з гарантійного об'єднання (Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України) у судовому порядку, то правильність їх визначення та обґрунтованість пред'явлення повинен перевіряти суд під час розгляду справи за відповідним позовом митного органу.
За таких обставин, суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.
Відповідно до частин першої, третьої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Отже, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували (тлумачили) норми матеріального права щодо розглядуваних правовідносин, постановлені у справі рішення підлягають скасуванню, з прийняттям нового - про відмову в позові.
Керуючись статтями 341, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити частково.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 у справі №813/4988/13-а скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                                        Т.М. Шипуліна
                                                                                               Л.І. Бившева
                                                                                                           В.В. Хохуляк